ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року 
м. Харків
справа № 636/2534/24
провадження № 22-ц/818/2206/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів – Пилипчук Н.П., Яцини В.Б
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
інші учасники справи:
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 листопада 2025 року у складі судді Буніна Є.О.-
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2024 року адвокат Мамай А.С., який діяв в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтований тим, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Офіційний шлюб між позивачем та відповідачем укладений не був, між сторонами існували фактичні шлюбні відносини, починаючи з 2006 року. З 2021 року відповідач покинула сім`ю, своїх двох синів, виїхала з м. Чугуїв Харківської області. Діти до 2023 року періодично час від часу спілкувалися з матір`ю. Наразі спілкування відповідача з дітьми не здійснюється. Зі слів дітей, з 2023 року відповідач знаходилась за кордоном, але достовірне місце перебування відповідача позивачу невідомо, наразі зв`язок з дітьми відповідач не підтримує.
Заочним рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 листопада 2025 року в задоволені позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що позивач не довів, в чому саме полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до цих дітей батьківських прав та не надав до суду доказів, які б беззаперечно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, а також, що неналежне виконання ОСОБА_2 її батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дітей, та/або чинить на них негативний вплив. Суд також вважав, що позбавлення матері батьківських прав відносно неповнолітніх дітей буде суперечити інтересам самих дітей.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням вимог процесуального та матеріального права, судом не було надано належну правову оцінку викладеним у позові обставинам та наданим суду доказам свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. З 2021 року відповідач покинула сім`ю, своїх двох синів, виїхала з м. Чугуїв Харківської області. Діти до 2023 року періодично час від часу спілкувалися з матір`ю. Наразі спілкування відповідача з дітьми не здійснюється. Зі слів дітей, з 2023 року відповідач знаходилась за кордоном, але достовірне місце перебування відповідача позивачу невідомо, наразі зв`язок з дітьми відповідач не підтримує, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість зі сплати аліментів, лікуванням, навчанням та розвитком дітей не цікавиться. Служба у справах дітей не встановила, що ОСОБА_2 належним чином виконує свої обов`язки матері, або їй здійснюються перешкоди в цьому, тому наданий суду висновок є необ`єктивним і немотивованим. 
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивач ОСОБА_6 , та відповідач ОСОБА_2 , мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 про , що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 виданого відділом актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міського управління юстиції Харківської області Відділу реєстрації по місту Чугуєву Чугуївського Міського управління юстиції Харківської області та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , про , що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 виданого відділом актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міського управління юстиції Харківської області Відділу реєстрації по місту Чугуєву Чугуївського Міського управління юстиції Харківської області. (а.с.16 зворот-17)
Між позивачем та відповідачем офіційного шлюбу не було укладено, між сторонами по справі існували фактичні шлюбні відносини, починаючи з 2006 року, як зазначив апелянт в своєму позові.
До матеріалів справи надано витяги з реєстру територіальної громади та довідку внутрішньо переміщеної особи, де зазначено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 з 01.07.2019 року, та відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.06.2022 №1623-5001794521 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , але фактичне місце проживання АДРЕСА_3 . (а.с.14 зворот, 18зворот, 19).
Відповідно до характеристики вуличного комітету №23 надана характеристика ОСОБА_1 з якої убачається, що діти проживали разом з батьками до 2021 року, батьки повністю забезпечували їх потреби. З 2021 року мати ОСОБА_2 самоусунулась та час від часу спілкувалась з дітьми. З 2023 року спілкування дітей з матір`ю припинилось з невідомих причин.
Також до матеріалів справи надано характеристику учня 8 класу ОСОБА_4 яка була видана Комунальним закладом «Чугуївський ліцей №7» Чугуївської міської ради Харківської області, в якій зазначено, що ОСОБА_4 навчається у ліцеї з першого класу, ОСОБА_7 проживає разом з батьком, всі питання стосовно навчання і виховання сина адміністрація та класний керівник вирішує з батьком. З матір`ю останній раз спілкувались в 6 класі, протягом останніх двох років на зв`язок з класним керівником не виходила. (а.с. 20)
Також до матеріалів справи надано характеристику учня 3-Б класу ОСОБА_8 яка була видана Комунальним закладом «Чугуївський ліцей №7» Чугуївської міської ради Харківської області, в якій зазначено, що ОСОБА_8 , навчається з першого класу. У третьому класі переведено на інклюзивну форму навчання за висновком КУ «Інклюзивно-ресурсний центр» Чугуївського міської ради. ОСОБА_9 проживає разом з батьком, всі питання стосовно навчання і виховання сина адміністрація та класний керівник вирішує з батьком. Мати в шкільному житті дитини участі не бере. Протягом 2 та 3 класів жодного разу з класним керівником на зв`язок не вийшла. (а.с.20 зворот-21 )
До матеріалів справи доданок копію судового наказу від 14 жовтня 2022 року по справі № 550/796/22 в якому зазначено наступне : Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05 жовтня 2022 року і до повноліття старшої дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , на користь держави (рахунок: UA 908999980313111256000026001, одержувач: ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) 248,10 грн. судового збору.
Судовий наказ в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.( а.с.23 зворот).
Відповідно до рішення Чугуївської міської ради Харківської області виконавчого комітету комісії з питань захисту прав дитини від 02 липня 2024 року №9/3 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянувши заяву ОСОБА_1 , про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , та малолітнього сина ОСОБА_5 . Відповідно до заяви ОСОБА_2 , на заяву ОСОБА_1 від 02.05.2024 року вона проти позбавлення її батьківських прав стосовно дітей , вона не зловживає алкогольні напої, наркотичні засоби, любить свої дітей, спілкується з ними по телефону, допомагає їм коштами та утримання дітей, які надсилає ОСОБА_1 , а також надсилає кишенькові кошти дітям на подарунки до свят. Підтверджуючих документів, які б доводили саме ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 не надано. У зв`язку з відсутністю документів які б доводили ухилення матері від виконання батьківських обов`язків вважаємо за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 (а.с.64-63).
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального справа що їх регулюють. 
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі – СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі – Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами першою–четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне – за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Водночас, озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.
Відповідно до статті 19 СК України суд може також не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За приписами статей12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надані позивачем належні та допустимі докази свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_2 не виявляє до дітей батьківського піклування, не бере участь у їх вихованні , не цікавиться їх життям, навчанням, здоров`ям, матеріально не утримує. Наданий суду висновок органу опіки та піклування не містить даних про належне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків та відповідно до вимог закону не є обов`язковим для суду 
В супереч вимог 12, 81 ЦПК, ОСОБА_2 не надала суду першої та апеляційної інстанції доказів належного виконання свого батьківського обов`язку щодо синів.
Таким чином судом зроблені не обґрунтовані висновки про недоведеність свідомої винної поведінки ОСОБА_2 у неналежному виконанні батьківських обов`язків.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16грудня 2022 року у справі № №168/819/20 (провадження № № 61-8184св22), від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13-ц (провадження № 61-1165св23) та від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23 (провадження № 61-9650св24).
З урахуванням того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, враховуючи що для будь якої дитини важливою є підтримка зв`язку з мамою та існуючу можливість виправлення поведінки матері на краще, судова колегія погоджується з висновком суду про відмову у задоволені позову.
Одночасно колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до дитини та покласти контроль за виконанням рішення суду в цій частині на орган опіки та піклування.
Проте відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не позбавляє позивача права на звернення до суду із таким позовом, якщо відповідач в подальшому не змінить свого ставлення до виховання дитини.
З огляду на викладені апеляційним судом висновки та правове обґрунтування, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм СК щодо обов`язкового заслуховування думки дитини не є суттєвими.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За змістом частини четвертої статті 376 ЦПК Українипідставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на зазначене апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а рішення суду - змінити, в задоволені позову належить відмовити з мотивів викладених в цій постанові.
Оскільки рішення суду змінено лише в частині мотивів відмови у задоволені позову понесені апелянтом судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374,376,381,382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 26 листопада 2025 року- змінити.
Викласти мотивувальній частині рішення в редакції цієї постанови
Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Покласти на орган опіки і піклування за місцем проживання дітей контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді          Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина