629/1649/25
2/612/2/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року    с-ще Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області у складі: 
головуючого – судді Масло С.П., 
за участю секретаря судових засідань – Чміль Т.А., 
представників відповідачів – Мостової К.О., Павлюченка А.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у с-щі Близнюки Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі Відділу дізнання ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури в особі Лозівської окружної прокуратури Харківської області про стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі Відділу дізнання ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури в особі Лозівської окружної прокуратури Харківської області, в якій позивач просить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань 500 000 грн., як компенсацію за моральну шкоду, заподіяну йому через навмисну тривалу протиправну бездіяльність та прийняття незаконних рішень під час досудового розслідувавання. В обґрунтування позову зазначив, що 15.03.2022 року він був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні №12022226110000089 від 13.03.2022 за ч.1 ст.125 КК України. З 17 вересня 2016 року по теперішній час він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, як пенсіонер та є суддею у відставці Лозівського міськрайонного суду в Харківській області. На думку позивача, з березня 2022 року і по теперішній час правоохоронні органи не бажають виконувати свої обов`язки, кримінальне провадження належним чином не розслідується. Позивач зазначає, що має місце приниження його в правах як громадянина України, ветерана ОВС України, судді у відставці на отримання законного захисту від бездіяльності з боку відповідачів, які на протязі двох років ігнорують вимоги норм КПК України та Конституції України, як і рішення судів. 21.09.2020 року позивач переніс операцію на серці та йому заборонено хвилюватись. Отже, позивач змушений в період військового часу ініціювати судові слухання, які забирають в нього велику кількість часу, завдають шкоду здоров`ю, порушують життєві ритми і зв`язки, для відновлення яких йому необхідні додатковий час і зусилля, в наслідок чого йому заподіяно моральну шкоду.
08.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження.
Представник Головного управління Національної поліції в Харківській області не погодившись із позовом надала відзив на позов, в якому заперечує проти позову ОСОБА_1 та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. На даний час по вищезазначеному кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування та застосовуються всі можливі заходи, направлені на встановлення особи, причетної до скоєння даного кримінального правопорушення, але прийняти остаточне законне та обґрунтоване рішення по зазначеному кримінальному провадженню - не надається можливим, у зв`язку з тим, що особа, яка причетна до даного кримінального правопорушення – не встановлена. Також, сам по собі факт скасування процесуальних рішень та оскарження дій/бездіяльності органу досудового розслідування не може свідчити про неефективність досудового розслідування, завдання органом досудового розслідування моральної шкоди позивачу, а відтак відсутні підстави для стягнення з ГУНП моральної шкоди. Твердження позивача про системне порушення його прав як громадянина України, ветерана ОВС та судді у відставці, а також про ігнорування норм КПК України, Конституції України та рішень слідчих суддів працівниками поліції є необґрунтованими, емоційно забарвленими та не підкріплені належними доказами в межах чинного процесуального порядку. Таким чином, доводи позивача є суб`єктивними, не доведеними належними доказами та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог. Крім того, у даній справі Відділ дізнання ГУНП в Харківській області не є юридичною особою, а входить до структури ГУНП в Харківській області та не може бути відповідачем у цій справі. Визначення стороною у справі Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі відділу дізнання є помилковим та не відповідає чинному законодавству.
Представник Державної казначейської служби України, надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, а викладені доводи безпідставними. Щодо факту заподіяння моральної шкоди, то позивач не надав жодних допустимих доказів на підтвердження обставин про заподіяння йому моральної шкоди. Твердження позивача, викладені у позові про заподіяння йому моральної шкоди, який полягав у цілій низці обставин, не підтверджені жодними, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. 
Представник Харківської обласної прокуратури не погодившись із позовом надала відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 , зазначивши, що на теперішній час за результатами проведених слідчих дій у кримінальному провадженні достатніх доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення конкретній особі не здобуто. Дії уповноважених осіб окружної прокуратури незаконними не визнавались. Крім того, ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач. Факт незгоди позивача з рішеннями прийнятими під час проведення досудового розслідування не може бути сам по собі правовою підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже, враховуючи відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про протиправну бездіяльність, винесення незаконних рішень або вчинення посадовими особами прокуратури незаконних дій щодо позивача, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Позивач надав відповіді на відзиви, в яких наполягав на задоволенні позовних вимог та безпідставності доводів відповідачів викладених у відзивах на позов.
В судове засідання позивач не з`явився, просив розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягав.
Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзивах.
Представник Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив проводити розгляд справи за його відсутності. 
Суд, вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, виснував наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно посвідчення № НОМЕР_1 є суддею у відставці Лозівського міськрайонного суду Харківської області.
З пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером.
З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що ОСОБА_1 має хвороби серцево-судинного характеру, звертався за медичною допомогою до медичних закладів, що вбачається з наданих виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.
Згідно витягу з ЄРДР 13.03.2022 зареєстровано кримінальне провадження № 12022226110000089 від 13.03.2022 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.125 КК України. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що 12.03.2022 до чергової частини Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 12.03.2022 року в період часу з 09:45 до 10:45 на території Центрального ринку м.Лозова Харківської області було нанесено тілесні ушкодження, громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та невідомими особами. 
15.03.2022 ОСОБА_1 звернувся з заявою до дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Владислава Харитонова, згідно якої він просить залучити його як потерпілого у кримінальному провадженні № 12022226110000089 від 13.03.2022 та у подальшому отримав пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. 
03.10.2022 року Лозівська окружна прокуратура Харківської області надала вказівки по кримінальному провадженню № 12022226110000089 від 13.03.2022 дізнавачу СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанту поліції Владиславу Харитонову, а саме: допитати свідків, допитати співробітників Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, які виїздили на місце події;провести слідчі експерименти за участі потерпілого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 із залученням судово-медичного експерта; за результатами проведеного слідчого експерименту призначити судово-медичну експертизу відносно потерпілого; вилучити відеозаписи з боді-камер працівників поліції та оглянути їх; надати доручення оперативним підрозділам щодо встановлення можливих свідків, очевидців події, у тому числі працівників «Центрального ринку» м.Лозова, за наявності витребувати записи з камер відео спостереження на прилеглій території до місця події, а також перевірити на причетність до вчинення даного кримінального провадження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , відібрати у останніх пояснення з приводу обставин події. 
Згідно листа Харківської обласної прокуратури до Лозівської окружної прокуратури Харківської області від 07.02.2024 року, стан досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022226110000089 від 13.03.2022 обласною прокуратурою взято під контроль.
Згідно листа ГУНП в Харківській області Управління превентивної діяльності від 22.01.2023 року було проведено службове розслідування, в ході якого виявлені порушення службової дисципліни дізнавачем ОСОБА_8 під час досудових розслідувань у кримінальному провадженні  № 12022226110000089 від 13.03.2022 та попереджено його про необхідність дотримання службової дисципліни, недопущення порушення норм КПК України та особисту відповідальність за дотриманням законності під час досудового розслідування.
З листа Харківської обласної прокуратури від 04.10.2024 року вбачається, що на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02.10.2024 року внесено відомості до ЄРДР за №42024220000000227 від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.367 КК України за фактом службової недбалості з боку окремих працівників Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області та Лозівської окружної прокуратури.
Згідно ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 06.05.2024 року скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області В.С.Харитонова від 28.02.2024 про закриття кримінального провадження № 12022226110000089 від 13.03.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України задоволено. Скасовано постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області В.С.Харитонова від 28.02.2024 про закриття кримінального провадження № 12022226110000089 від 13.03.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження повернуто до Лозівського РВП ГУНП у Харківській області для проведення досудового розслідування.
Згідно ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28.11.2023 року скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області В.С.Харитонова від 26.07.2023 про закриття кримінального провадження № 42023222120000027 від 22.02.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України задоволено. Скасовано постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області В.С.Харитонова від 26.07.2023 про закриття кримінального провадження № 42023222120000027 від 22.02.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
З ухвали Полтавського апеляційного суду від 08.11.2023 року вбачається, що апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.02.2023, скасовано постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 02.02.2023 про закриття кримінального провадження № 12022226110000089 від 13.03.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Згідно ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.01.2023 року скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області В.С.Харитонова від 29.12.2022 про закриття кримінального провадження № 12022226110000089 від 13.03.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України задоволено. Скасовано постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області В.С.Харитонова від 29.12.2022 про закриття кримінального провадження № 12022226110000089 від 13.03.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Згідно ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.08.2024 скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури розглянути у порядку та строки передбачені ст.214 КПК України заяву ОСОБА_1 від 13.08.2024 про що проінформувати заявника.
Згідно ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 30.10.2025 скаргу потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 05.09.2025 в частині відмови у задоволені пунктів 2,3 клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 03.09.2025, а саме: а) винесення додаткової постанови про призначення судово-психологічної експертизи потерпілого ОСОБА_1 та включення питання про спричинення потерпілому ОСОБА_1 моральної шкоди за умов ситуації по факту завдання йому тілесних ушкоджень, мордування та побоїв в кримінальному провадженні № 12022226110000089 від 13.03.2023 року за ч. 1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, а також розміру грошової компенсації за таку моральну шкоду, б) вручення потерпілому ОСОБА_1 копії постанови про призначення додаткової судово-психологічної експертизи відносно нього. Зобов`язано дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області або іншу уповноважену особу повторно розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 03.09.2025 у наведеній вище частині та повідомити потерпілого ОСОБА_1 про результати розгляду клопотання в порядку ч.2 ст. 220 КПК України.
Згідно ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 18.09.2025 скаргу потерпілого ОСОБА_1 на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено. Зобов`язано керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області або іншу уповноважену особу невідкладно, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин після отримання копії цієї ухвали слідчого судді, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за усною заявою потерпілого ОСОБА_1 від 17.06.2025.
Як вбачається з листа ГУНП в Харківській області від 20.02.2025 року, що за результатами проведеного службового розслідування старшого лейтенанта поліції Августович Л.А., дізнавача сектору дізнання Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, притягнуто до дисциплінарної відповідальності, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області та майора поліції Лактіонову Г.О. начальника сектору дізнання Лозівського РВП ГУНП в Харківській області попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни, вимог відомчих нормативних актів кримінального процесуального законодавства України та недопущення виявлених під час службового розслідування порушень вимог кримінального процесуального законодавства України у подальшій службовій діяльності.
З матеріалів справи вбачається, що за кримінальним провадженням № 12022226110000089 від 13.03.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України досудове розслідування не завершено.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Наявність зазначених вище обставин згідно частини третьої статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем.
Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 (провадження № 61-14316 св 21) зазначено, що: "правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.
Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16 (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21).
Судом встановлені факти, які свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування. Так, численими ухвалами слідчих суддів була констатована бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей до ЄРДР. У зазначеному кримінальному провадженні на теперішній час триває слідство. З моменту внесення відомостей в ЄРДР 13.03.2022 (провадження № 12022226110000089) пройшло вже більше чотирьох років. Двома листами ГУНП в Харківській області підтверджується порушення службової дисципліни посадовими особами органів досудового розслідування.
Ураховуючи викладене, суд висновує, що встановлені фактичні обставини свідчать про надзвичайну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні.  
Отже, надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі "Антоненков та інші проти України" (Antonenkov and others v. Ukraine), заява № 14183/02).
Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
При цьому у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі "Бурдов проти Росії" (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: "Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди".
Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.
За встановлених судом обставин, вбачається факт надмірної тривалості кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, з урахуванням встановлених ухвалами слідчих суддів бездіяльності органу досудового розслідування, відсутності результатів досудового розслідування понад 4 роки. Зазначене поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивача, завдаючи йому моральної шкоди, з огляду на презумпцію завдання шкоди надмірно тривалим досудовим розслідуванням, яку відповідачі не спростували.
Суд звертає увагу, що правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне неправомірне прийняття відповідних рішень всупереч вимогам КПК України та надмірне тривале досудове розслідування кримінального провадження, що свідчить про неправомірність дій відповідних посадових осіб, та має наслідком наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку з надмірною тривалістю розслідування кримінального провадження, неодноразового прийняття рішень у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, позивач був змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, заявами, скаргами, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань, відволікаючи від інших потреб.
Оскільки у цій справі позивач довів факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано моральної шкоди, суд дійшов висновку про стягнення з держави моральної шкоди відповідно до положень статті 1174 ЦК України.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
На даний час відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з урахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що довготривале та неефективне досудове розслідування призвело до душевних страждань позивача, враховуючи вік позивача, неодноразове звернення із обґрунтованими скаргами на дії дізнавача, що вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення порушення своїх прав, суд вважає достатньою сатисфакцією стягнення з держави грошової компенсації за одним кримінальним провадженням у розмірі 5 000 грн.
Вимога позивача про стягнення 500 000 грн. моральної шкоди є завищеною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) зазначено, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою.
Держава як учасник цивільних відносин у цій справі виступає в особі органу, який позивач зазначив порушником своїх прав.
А тому моральну шкоду слід стягнути безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Доводи Головного управління Національної поліції в Харківській області про те, що визначення стороною у справі Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі відділу дізнання є помилковим, суд відхиляє, оскільки позивачем визначений відповідач ГУНП в Харківській області як юридична особа у складі якого діє відділ дізнання.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 258, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд –
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі Відділу дізнання ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури в особі Лозівської окружної прокуратури Харківської області про стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасника справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повний текст рішення складено та підписано 11 червня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 )
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області (61002 м.Харків вул.Жон Мироносиць,буд.13, код ЄДРПОУ 40108599)
Відповідач: Державна казначейська служба України (01601, Україна, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6, код ЄДРПОУ 37567646).
Відповідач: Харківська обласна прокуратура (61001, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4, код ЄДРПОУ 02910108).

Суддя          С.П. Масло