ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7640/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), з такими вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не призначення ОСОБА_1 з 12.08.2025 державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї та здійснити її виплату згідно поданої заяви від 12.08.2025.
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що до 30.06.2025 позивач перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Дрогобицької міської ради, як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та соціальної допомоги на дитину як одинока мати. У період з 01.08.2024 по 31.12.2024 позивач отримувала соціальну допомогу, призначену як малозабезпеченій сім`ї у розмірі 1580,60 грн. щомісячно, з 01.01.2025 по 31.01.2025 у розмірі 1860,15 грн. та з 01.02.2025 по 30.06.2025 у розмірі 4501,94 грн. щомісячно. Зважаючи на те, що зміни у майновому стані позивача не відбулися в бік збільшення доходів сім`ї та враховуючи закінчення шестимісячного періоду, на який було призначено отримання допомоги, 12.08.2025 позивач звернулася до органів пенсійного фонду (у зв`язку з тим, що з 01.07.2025 функції щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги передано органам пенсійного фонду) із заявою щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. При цьому, при зверненні із заявою про призначення допомоги позивач заповнила необхідну заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики; декларацію про доходи та майновий стан осіб, за формою, встановленою Мінсоцполітики, а також надала інформацію про отримані доходи за шість місяців, що передували місяцю звернення. Листом від 29.10.2025 № 24738-26396/Я-52/8-1300/25 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивачу про те, що «на звернення від 12.08.2025 відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у зв`язку із наявністю у власності більше ніж одного транспортного засобу з дати випуску якого минуло менше 15 років. Відповідно до п. 10.5 Порядку № 250 державна соціальна допомога не призначається, зокрема, якщо у власності малозабезпеченої сім ’ї є більше ніж один автомобіль, транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації, з дати випуску якого минуло менше ніж 15 років (крім мопеда і причепа). Рекомендовано звернутися у жовтні у будь-який сервісний центр Пенсійного фонду України із заявою та пакетом документів, в тому числі із довідкою Територіального сервісного центру МВС № 4642 від 15.10.2025 для призначення допомоги малозабезпеченій сім`ї. З вищевказаним рішенням позивач не погоджується, оскільки згідно наданої відповіді з Територіального сервісного центру МВС №4642 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, за позивачем зареєстрований лише транспортний засіб марки «HYNDAI TUCSON» 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Вважаючи рішення ГУ ПФУ у Львівській області протиправним, позивач звернулася до суду. 
Ухвалою від 27.04.2026 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
14.05.2026 від відповідача за вх. №7457ел. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача пояснив, що звернення ОСОБА_1 від 12.08.2025 за №1000000000250042247970 щодо призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям внесено в програмний комплекс Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (ЄІССС). За результатами верифікації, проведеної Міністерством фінансів України, органом Пенсійного фонду отримано рекомендації по ОСОБА_1 про те, що у власності сім`ї є більше ніж один автомобіль, транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації, з дати випуску якого минуло менше ніж 15 років (крім мопеда і причепа) (за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС)”. Тому, за результатом розгляду звернення від 12.08.2025 Головним управлінням 03.09.2025 було прийнято рішення № ТІ32374307-2025-3 про відмову позивачці в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. До звернення долучено довідку від 15.10.2025, видану Головним сервісним центром МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (ТСЦ МВС № 4642) про те, що за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб «HYNDAI TUCSON», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та про те, що з 01.01.2025 по 15.10.2025 транспортні засоби за нею не реєструвалися. Проте, в довідці відсутня інформація, яка спростовує рекомендації Мінфіну: про відсутність у позивачки двох автомобілів станом на 12.08.2025 чи про те, чи здійснювала остання перереєстрацію своїх транспортних засобів на іншу фізичну чи юридичну особу за період з серпня по жовтень 2025 року. Згідно із зверненням позивачки від 11.02.2026 № 1000000000260043771571 призначено допомогу малозабезпеченим сім`ям на період з 01.02.2026 по 31.07.2026 в розмірі 5093,01 грн. щомісячно. Для можливості перепризначення допомоги ОСОБА_1 з 12.08.2025, позивачці було рекомендовано надавати інформацію актуальну станом на цю дату. Також, на звернення позивачки із заявами від 15.10.2025 та від 20.10.2025 Головним управлінням надана відповідь від 29.10.2025 (лист за вих. № 24738-26396/Я-52/8-1300/25) із роз`ясненням щодо порядку та умов призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. На звернення позивачки, що надійшло на Урядову “гарячу лінію” Головним управлінням надана відповідь 18.02.2026 (лист за вих. № 8797-7663/Я-02/8-1300/26. Згідно з п. 20 Порядку 250 державна соціальна допомога призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи та/або відомості. Отже, вимоги позивачки визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення державної соціальної допомоги є безпідставними та необґрунтованими чинним законодавством, та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки орган Пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті рішення про відмову позивачці у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог нормативно-правових актів, які містить вимоги щодо порядку та умов її призначення.
20.05.2026 від позивача за вх. №42834 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що з довідки, отриманої на її запит Територіальним сервісним центром № 4642 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (Філія ГСЦ МВС) від 15.10.2025, видно, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, володільцем якого є Міністерство внутрішніх справ, за період з 01.01.2025 по даний час транспортні засоби зареєстровані не були. За позивачем зареєстрований лише транспортний засіб HYNDAI TUCSON 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Вказану довідку позивач самостійно долучила до повторного звернення до ГУ ПФУ у Львівській області 15.10.2025, однак, надана інформація залишилась проігнорованою, а пенсійний орган не виправив своєї помилки щодо своєчасного призначення їй соціальної допомоги саме з дня первинного подання заяви – 12.08.2025. Також зазначає, що у зв`язку з неповідомленням пенсійним органом позивача про необхідність подати додаткову інформацію (зокрема щодо наявності/відсутності у власності сім`ї транспортного засобу), у неї не існувало жодних сумнівів, що призначення допомоги не відбудеться. З урахуванням наведеного просить суд позовні вимоги задовольнити. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
ОСОБА_1 до 30.06.2025 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Дрогобицької міської ради, як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та соціальної допомоги на дитину як одинока мати. 
У період з 01.08.2024 по 31.12.2024 позивач отримувала соціальну допомогу, призначену як малозабезпеченій сім`ї у розмірі 1580,60 грн. щомісячно, з 01.01.2025 по 31.01.2025 у розмірі 1860,15 грн. та з 01.02.2025 по 30.06.2025 у розмірі 4501,94 грн. щомісячно.
12.08.2025 позивач звернулася до органів Пенсійного фонду (у зв`язку з тим, що з 01.07.2025 функції щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги передано органам пенсійного фонду) із заявою щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. При цьому, при зверненні із заявою про призначення допомоги позивач заповнила необхідну заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики; декларацію про доходи та майновий стан осіб, за формою, встановленою Мінсоцполітики, а також надала інформацію про отримані доходи за шість місяців, що передували місяцю звернення. 
Листом від 29.10.2025 № 24738-26396/Я-52/8-1300/25 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивачу про те, що на звернення від 12.08.2025 відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у зв`язку із наявністю у власності більше ніж одного транспортного засобу з дати випуску якого минуло менше 15 років. Відповідно до п. 10.5 Порядку № 250 державна соціальна допомога не призначається, зокрема, якщо у власності малозабезпеченої сім ’ї є більше ніж один автомобіль, транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації, з дати випуску якого минуло менше ніж 15 років (крім мопеда і причепа). Рекомендовано звернутися у жовтні у будь-який сервісний центр Пенсійного фонду України із заявою та пакетом документів, в тому числі із довідкою Територіального сервісного центру МВС № 4642 від 15.10.2025 для призначення допомоги малозабезпеченій сім`ї.
Не погодившись з даною відмовою ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом порушеного права.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України. 
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
На реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям спрямований Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 № 1768-III.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї. Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога призначається на шість місяців.
Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначені Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 (далі - Постанова № 250).
Згідно із п. 1 Постанови № 250 цей Порядок визначає умови призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога), передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», перелік документів, необхідних для призначення такої допомоги, а також підстави для припинення її виплати.
Відповідно до п. 2 Постанови № 250 державна соціальна допомога призначається і виплачується малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України та з поважних або незалежних від них причин мають середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму для сім`ї. Державна соціальна допомога призначається на шість місяців з місяця звернення за її призначенням.
За приписами п. 3 Постанови № 250 призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім' ї.
Пунктом 5 Постанови № 250 передбачено, що для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи: - заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики; - декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація); - довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; -довідку встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (за наявності).
У свою чергу, п. 10 Постанови №250 визначено умови, за наявності яких державна соціальна допомога не призначається.
Зокрема, згідно із підпунктом 5 пунктом 10 Постанови №250 державна соціальна допомога не призначається, якщо: у власності малозабезпеченої сім`ї є більше ніж один автомобіль, транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації, з дати випуску якого минуло менше ніж 15 років (крім мопеда і причепа).
Окрім того, відповідно до Конституції України Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-XII встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Як вбачається із наявного в матеріалів справи листа від 29.10.2025 № 24738-26396/Я-52/8-1300/25 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивачу про те, що «на звернення від 12.08.2025 відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у зв`язку із наявністю у власності більше ніж одного транспортного засобу з дати випуску якого минуло менше 15 років. При цьому, відповідач звернув увагу на положення п. 10.5 Порядку № 250, яке визначає, що державна соціальна допомога не призначається, зокрема, якщо у власності малозабезпеченої сім ’ї є більше ніж один автомобіль, транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації, з дати випуску якого минуло менше ніж 15 років (крім мопеда і причепа). Рекомендовано звернутися у жовтні у будь-який сервісний центр Пенсійного фонду України із заявою та пакетом документів, в тому числі із довідкою Територіального сервісного центру МВС № 4642 від 15.10.2025 для призначення допомоги малозабезпеченій сім`ї.
Однак, суд із зазначеним твердженням відповідача не погоджується, оскільки відповідно до відповіді Територіального сервісного центру МВС № 4642 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, за позивачем зареєстрований лише транспортний засіб HYNDAI TUCSON, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Також зазначено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, володільцем якого є Міністерство внутрішніх справ, в період часу з 01.01.2025 по даний час транспортні засоби за позивачем зареєстровані не були. 
Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідачем ні в листі від 29.10.2025 № 24738-26396/Я-52/8-1300/25, а також у відзиві на позовну заяву не зазначено доказів, на підставі яких він дійшов до висновку, що у позивача у власності є більше ніж одного транспортного засобу з дати випуску якого минуло менше 15 років. 
Окрім цього, як вбачається з рішення про відмову в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, відповідачем не надано належної оцінки наданим позивачем документам, не зазначено причин їх невідповідності чи неналежності та не зазначено підстав не прийняття до уваги цих документів.
Відповідно до ст. 9 ч 2 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим.
При цьому, зі змісту листа від 29.10.2025 №24738-26396/Я-52/8-1300/25 не вбачається, що відповідачем було надано оцінку всім поданим доказам під час розгляду заяви позивача про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Отже, враховуючи наведе дії відповідача щодо не призначення позивачу з 12.08.2025 державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї є протиправними, тому з метою ефективного способу захисту порушених прав позивача суд вважає за можливе зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї та здійснити її виплату згідно поданої заяви від 12.08.2025.
Що ж стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 20000,00 грн., суд зазначає наступне. 
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Приписами ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).
Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу на те, що позивач не довів і судом не встановлено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. Відповідних доказів позивач не надав.
Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача мали наслідком стягнення з відповідача моральної шкоди.
Водночас Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25.04.2019 в справі №818/1429/17, від 27.06.2019 в справі №825/1030/17, від 12.11.2019 в справі №818/1393/17, від 18.11.2019 в справі №820/5044/18, від 28.11.2019 в справі №826/27549/15, від 28.02.2020 в справі №804/2593/17, від 18.06.2020 в справі №339/183/16-а, від 02.09.2020 в справі №1340/4056/18, від 24.09.2020 в справі №1.380.2019.001368, від 18.02.2021 в справі №420/7423/19 та від 25.03.2021 в справі №520/4577/19, указував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Зважаючи на те, що за оцінкою матеріалів справи і тверджень позивача суд не встановив факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, дій, якими могли бути спричинені моральні страждання відповідачем; позивачем не доведено і не надано відповідних доказів заподіяння йому моральної шкоди, а також не наведено належних мотивувань, з яких він виходив при визначенні розміру цієї шкоди, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. В контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
В рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що ст. 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Що ж стосується строку звернення до суду, то суд зазначає таке. 
Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Як зазначалося вище, 12.08.2025 позивач звернулася до органів пенсійного фонду (у зв`язку з тим, що з 01.07.2025 функції щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги передано органам пенсійного фонду) із заявою щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. 
Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви, протягом тривалого часу, з 12.08.2025 по 14.10.2025, позивач не отримувала від пенсійного органу ані повідомлення про необхідність долучення додаткових документів, ані жодного письмового повідомлення, рішення або інформації про результати розгляду заяви.
У зв`язку із чим, 15.10.2025 позивач звернулася до Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області із заявою (№ 26396/Я-1300-25) та із заявою від 20.10.2025 (№28337/Я-1300-25) з приводу непризначення їй державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї.
І лише листом від 29.10.2025 № 24738-26396/Я-52/8-1300/25 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивач, що «на звернення від 12.08.2025 їй відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Не погоджуючись із такою відмовою, 11.12.2025 позивач звернулася зі скаргою (у формі електронного звернення) на дії ГУ ПФУ у Львівській області (№ звернення ЯВ- 19568356) через Урядовий контактний центр (Урядова "гаряча лінія" 1545). Однак, жодної відповіді щодо розгляду цього звернення позивач не отримала.
16.01.2026 позивач повторно звернулася зі скаргою на дії ГУ ПФУ у Львівській області (№ звернення ЯВ-19712557) через Урядовий контактний центр (Урядова "гаряча лінія" 1545), у якій просила Пенсійний фонд України зреагувати на порушення її прав ГУ ПФУ у Львівській області в частині не призначення допомоги як представнику малозабезпеченої сім`ї з 12.08.2025, а також неналежне нарахування соціальної допомоги як одинокій матері. Однак, знову таки, жодної відповіді щодо розгляду цього звернення не отримувала.
03.02.2026 позивач подзвонила на урядову гарячу лінію за номером « 1545», після чого працівники, які забезпечують діяльність «гарячої лінії», зареєстрували від її імені звернення, до якого прикріпили попередні два звернення, присвоївши зверненням № ЯВ- 19568356/2.
І лише листом від 18.02.2026 № 8797-7663/Я-02/8-1300/26 ГУ ПФУ у Львівській області надало відповідь щодо її звернень на Урядову "гарячу лінію", у якому знову повторило, що листом від 29.10.2025 №24738- 26396/Я-52/8-1300/25 рекомендувало ОСОБА_1 звернутися для призначення допомоги малозабезпеченій сім`ї у жовтні 2025 року у будь-який сервісний центр Пенсійного фонду України із заявою та пакетом документів, у тому числі із довідкою Територіального сервісного центру МВС № 4642 від 15.10.2025. Зазначило, що станом на 11.02.2026 за даними Єдиної інформації системи соціальної сфери із заявою (встановленого взірця) про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та спростовуючими документами про наявність транспортних засобів не зверталася.
Оскільки, будь-які способи врегулювати питання призначення соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї на досудовому рівні залишились для позивача безуспішними, тому з метою відновлення своїх законних прав позивач 22.04.2026 звернулася до суду із даним позовом. 
Аналізуючи вищенаведені обставини, суд доходить висновку, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду. 
Відтак, оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки такі позивачем не понесені. 
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд 
В И Р І Ш И В : 

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не призначення ОСОБА_1 з 12.08.2025 державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, адреса місця знаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї та здійснити її виплату згідно поданої заяви від 12.08.2025.
В задоволенні іншої позовної вимоги відмовити. 
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 09.06.2026. 

Суддя Потабенко В.А.