ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" травня 2026 р. справа № 300/8895/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засідання Вакун В.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Гешевої Ю.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області про визнання відсутності компетенції, визнання протиправним рішення, стягнення моральної шкоди в сумі 35 000 Євро та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області (далі – КДКА Запорізької області, відповідач), в якому просить суд:
- скасувати рішення КДКА Запорізької області від 01.12.2025 за №01/12-2025, як таке, що прийняте з порушенням встановленої загальної адміністративної процедури встановленої статтями 3 і 57 Закону України «Про адвокатуру», Закону України «Про адміністративну процедуру», Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність затверджене рішенням РАУ №120, Правил адвокатської етики;
- визнати відсутність повноважень відповідача з 2022 року;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 35 000 Євро.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач прийняв протиправне рішення про відмову у порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката по його скарзі №136 від 12.09.2025, при цьому порушивши процедуру прийняття такого рішення, встановлену статтями 3 і 57 Законом України «Про адвокатуру» і положеннями Закону України «Про адміністративну процедуру», Положенням №120, затвердженим рішенням РАУ зі змінами. Також позивач зазначає про відсутність компетенції у відповідача з 2022 року у зв`язку із не переобранням членів КДКА Запорізької області. Окрім того, позивач заявив вимоги про відшкодування моральної шкоди. 
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 справу №300/8895/25 передано на розгляд судді Чуприні О.В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання цього позову та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 19-21).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який подано представником через систему «Електронний суд» 24.12.2025. У відзиві представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у ньому та просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначає, що через об`єктивні обставини організації діяльності кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури в умовах дії воєнного стану, зокрема у зв`язку з відсутністю кворуму в дисциплінарних палатах КДКА у значній кількості регіонів України, КДКА Запорізької області відповідно до рішень органів адвокатського самоврядування уповноважена здійснювати розгляд значної кількості дисциплінарних скарг, що надходять з інших регіонів України, у тому числі з прифронтових територій. Так, 09.09.2025 Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Запорізької області отримала від Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури скаргу ОСОБА_1 щодо, на його думку, неправомірної поведінки адвоката ОСОБА_2 . При цьому, зазначено, що сам позивач у поданій до суду позовній заяві прямо вказує на те, що його скарга на адвоката не містила жодних доказів протиправних дій адвоката ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами дисциплінарного провадження. За таких обставин, дисциплінарна палата КДКА об`єктивно була позбавлена можливості встановити наявність ознак дисциплінарного проступку та, діючи в межах наданих законом повноважень, дійшла обґрунтованого висновку про відсутність підстав для порушення дисциплінарної справи. Відповідач зазначає, що рішення КДКА є дисциплінарним рішенням органу адвокатського самоврядування, а не адміністративним актом у розумінні закону. Воно не створює, не змінює і не припиняє прав та обов`язків позивача як суб`єкта владних повноважень, тому вимоги Закону «Про адміністративну процедуру» до такого рішення не застосовуються. Реєстрація скарги не може вважатися прийняттям адміністративного акту, а є лише фактом подання матеріалів для розгляду дисциплінарною комісією. 
Щодо вимоги про визнання відсутності повноважень КДКА Запорізької області з 2022 року, то представник відповідача вказує на те, що позивач не надає жодного достовірного доказу того, що: члени КДКА Запорізької області перевищили строк два строки поспіль; не було проведено конференцій адвокатів, де затверджувався склад КДКА; рішення КДКА були ухвалені з порушенням кворуму або у складі, не передбаченому законом. При цьому, наголошено, що обраний 12.10.2017 склад Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області, наразі продовжує виконувати свої повноваження в силу принципу безперервності (континуїтету) до обрання нового складу та вступу їх на посаду після скасування чи припинення воєнного стану. Жодних законодавчих чи організаційних обмежень щодо діяльності КДКА Запорізької області наразі не існує.
Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то відповідач вказує, що заявлені витрати є необґрунтованими та документально не підтвердженими, що суперечить вимогам процесуального законодавства. Наявність лише абстрактного посилання на суму 35 000 євро без конкретного обґрунтування її складу не може бути підставою для задоволення відповідних вимог. З огляду на викладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 30-35).
На виконання вимог підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 №39 згідно Протоколу від 12.01.2026 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи головуючим суддею по даній справі призначено Кафарського В.В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 прийнято до провадження адміністративну справу №300/8895/25 та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження (а.с. 137-138).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 відмовлено у задоволенні заяви про відвід секретаря судового засідання в адміністративній справі №300/8895/25 (а.с. 160-162).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 повернуто заявнику без розгляду зауваження на протокол судового засідання від 27.01.20206 в адміністративній справі №300/8895/25 (а.с. 165-166).
Протокольною ухвалою від 25.03.2026 судом закінчено підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 30.04.2026 (зв. ст. а.с. 188).
29.04.2026 позивач, з яким в судовому засіданні 25.03.2026 узгоджено дату наступного судового засідання, подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він зайнятий в іншій справі в Івано-Франківському апеляційному суді (а.с. 193).
30.06.2026 судом відкладено розгляд справи у зв`язку із клопотанням позивача та призначено розгляд справи на 06.05.2026 (а.с. 194-195).
У судовому засіданні 06.05.2026 ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечила та просила у їх задоволенні відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов.
Розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши позовну заяву, відзив на позов, наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд встановив таке.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
11.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області зі скаргою на дії адвоката Сендецького В.Р., яка зареєстрована за №282 (а.с. 69-70).
У зв`язку із тим, що дисциплінарна палата КДКА Івано-Франківської області складається з 3-ох членів палати із встановленого кількісного складу 9 членів, що, у свою чергу, унеможливлює провести правомочне засідання дисциплінарної палати КДКА Івано-Франківської області по розгляду скарги ОСОБА_1 щодо дисциплінарної відповідальності адвоката Сендецького В.Р., голова КДКА Івано-Франківської області направив листом від 13.08.2025 №191 скаргу ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури для визначення територіальної юрисдикції та розгляду (а.с. 71).
Листом від 01.09.2025 №5141, згідно з п. 2.3.17. п. 2.3.18 Регламенту Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 13.12.2024 №87 зі змінами, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури направила до КДКА Запорізької області скаргу ОСОБА_1 на дії адвоката Сендецького В.Р. для розгляду по суті (а.с. 68).
Після отримання 09.09.2025 скарги ОСОБА_1 на дії адвоката Сендецького В.Р., листом від 15.09.2025 відповідач повідомив ОСОБА_2 про надходження скарги та про те, що 12.09.2025 розпочата перевірка відомостей про дисциплінарний проступок. Відповідач просив ОСОБА_2 до 25.09.2025 надати письмові пояснення з обставин, викладених у скарзі, а також повідомив, що 26.09.2025 о 14:00 відбудеться засідання дисциплінарної палати КДКА Запорізької області, де буде вирішено питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи (а.с. 72).
25.09.2025 ОСОБА_2 подав клопотання про відкладення розгляду скарги і надання часу на збір документів, надання пояснень (зв. ст. а.с. 72).
Листом від 26.09.2025 відповідач повідомив про продовження перевірки відомостей про дисциплінарний проступок та, враховуючи подане клопотання від 25.09.2025, з метою повного з`ясування обставин справи, надали час ОСОБА_2 до 28.10.2025 для надання пояснень з обставин, викладених у скарзі (а.с. 73).
27.10.2025 ОСОБА_2 подав відповідачу письмові пояснення (зв. ст. а.с. 73 – а.с. 74).
Відповідно до Довідки про результат перевірки скарги ОСОБА_1 щодо дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_2 члена дисциплінарної палати КДКА Запорізької області Теймура Мамедова зазначено про відсутність ознак неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с. 75-76).
Рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 01.12.2025 за №01/12-2025 відмовлено у порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 (а.с. 8-16).
Вказане рішення направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом, що підтверджується копією квитанції (а.с. 81).
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначені нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон №5076-VI).
За приписами статті 1 Закону №5076-VI адвокатська діяльність – незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; адвокатське самоврядування – гарантоване державою право адвокатів самостійно вирішувати питання організації та діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.
Частинами 1, 3 статті 2 Закону №5076-VI передбачено, що адвокатура України – це недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.
За приписами частини 1 статті 4 Закону №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.
Дисциплінарну відповідальність адвокатів регламентує Розділ VI указаного Закону №5076-VI.
Відповідно до статті 33 Закону №5076-VI, адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом. Дисциплінарне провадження – процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.
З урахуванням частин першої, другої статті 34 Закону №5076-VI, підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом.
Частиною другою статті 35 Закону №5076-VI визначено, що адвокат може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності протягом року з дня вчинення дисциплінарного проступку.
Частинами 1, 2 статті 36 Закону №5076-VI встановлено, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Не допускається зловживання правом на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, у тому числі ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність адвоката без достатніх підстав, і використання зазначеного права як засобу тиску на адвоката у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності. Дисциплінарну справу стосовно адвоката не може бути порушено за заявою (скаргою), що не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку адвоката, а також за анонімною заявою (скаргою).
Згідно із положеннями ст. 37 Закону №5076-VI, стадіями дисциплінарного провадження є: 1) проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката; 2) порушення дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної справи; 4) прийняття рішення у дисциплінарній справі.
Частиною 1 ст. 38 Закону №5076-VI визначено, що заява (скарга) щодо поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, реєструється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та не пізніше трьох днів з дня її надходження передається до дисциплінарної палати.
Відповідно до вимог частин 2-3 ст. 38 Закону №5076-VI, член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за дорученням голови палати проводить перевірку відомостей, викладених у заяві (скарзі), та звертається до адвоката для отримання письмового пояснення по суті порушених питань. Під час проведення перевірки член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право опитувати осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, фізичних осіб необхідну для проведення перевірки інформацію, крім інформації з обмеженим доступом. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, фізичні особи, яким надіслано запит члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, зобов`язані не пізніше десяти робочих днів з дня отримання запиту надати відповідну інформацію, копії документів. За результатами перевірки відомостей членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури складається довідка, яка має містити викладення обставин, виявлених під час перевірки, висновки та пропозиції щодо наявності підстав для порушення дисциплінарної справи. Заява (скарга) про дисциплінарний проступок адвоката, довідка та всі матеріали перевірки подаються на розгляд дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.
Згідно із ст. 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката. Рішення про порушення дисциплінарної справи з визначенням місця, дня і часу її розгляду чи про відмову в порушенні дисциплінарної справи надсилається або вручається під розписку адвокату та особі, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. До рішення про порушення дисциплінарної справи, яке надсилається або вручається адвокату, додається довідка члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, складена за результатами перевірки. Рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.
Відповідно до ст. 42 Закону №5076-VI, адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії. 
Рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2014 №120 затверджене Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність (далі – Положення №120, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Так, згідно з пунктом 1 Положення №120, таке Положення розроблено відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Закону України «Про звернення громадян», Правил адвокатської етики, Регламенту кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону та інших актів законодавства України і Національної асоціації адвокатів України, з метою офіційного тлумачення відповідності поведінки адвокатів вимогам законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність та етичним стандартам, а також регламентації дисциплінарного провадження стосовно адвокатів.
Пунктами 2-3 Положення №120 встановлено, що дисциплінарним провадженням визнається процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознаки дисциплінарного проступку. Адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності лише в порядку дисциплінарного провадження, з підстав вчинення ним дисциплінарного проступку, види якого передбачені статтею 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Пунктом 7 Положення №120 встановлено, що дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється в особливому порядку. Адвокат вважається невинуватим у вчиненні дисциплінарного проступку і не може бути підданий дисциплінарному покаранню, доки його вину не буде доведено в законному порядку і встановлено рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. Адвокат не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні дисциплінарного проступку. Обов`язок доказування вини адвоката у вчиненні дисциплінарного проступку покладається на особу, яка ініціює дисциплінарне провадження стосовно адвоката. Звинувачення адвоката не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини адвоката тлумачаться на його користь.
Пунктом 9 Положення №120 визначено, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.
Згідно з п. 20 Положення №120, усі заяви (скарги) підлягають обов`язковому прийняттю без здійснення їх реєстрації. Заяви (скарги), що відповідають вимогам до заяви (скарги), підлягають обов`язковій реєстрації та розгляду.
Вимоги до заяви (скарги) наведені в ст. 14 Положення.
Підпунктами 1-2 пункту 14 Положення №120 визначено, що заява (скарга) подається в письмовій формі особисто заявником (скаржником) або його представником. Заява (скарга) може бути подана безпосередньо за місцезнаходженням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону або надіслана поштою (в тому числі електронною поштою із застосуванням електронного цифрового підпису). У заяві (скарзі) обов`язково має бути зазначено: найменування кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону, до якої подається заява (скарга); ПІБ (найменування) заявника (скаржника), посада, місце роботи для посадової та службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти; ПІБ адвоката щодо поведінки якого подається заява (скарга), поштова адреса, а також номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти, якщо такі відомі; виклад обставин, якими заявник обґрунтовує факт наявності в діях адвоката дисциплінарного проступку; вимоги заявника (скаржника).
Згідно з підпунктом 4 п. 14 Положення №120, до заяви (скарги) додається її копія та копії всіх документів, що приєднуються до неї, для вручення адвокату щодо поведінки якого подається заява (скарга), за винятком випадку коли заява (скарга) подається електронною поштою. До заяви (скарги) також додається письмова згода на обробку персональних даних органами адвокатського самоврядування, в тому числі, збирання, зберігання, використання і поширення.
Отже, нормами Положення №120, окрім вимог щодо форми та змісту заяви (скарги) щодо поведінки адвоката, також регламентовано чіткий перелік документів, що має бути наданий скаржником разом із такою заявою (скаргою).
Заява (скарга), яка відповідає вимогам до заяви (скарги) і може мати наслідком дисциплінарну відповідальність адвоката, реєструється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та не пізніше трьох днів з дня її надходження передається до дисциплінарної палати для перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката (пункт 21 Положення №120).
Пунктом 31 Положення №120 визначено, що за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури не пізніше тридцяти днів з дня отримання матеріалів перевірки більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката. Перевищення зазначеного строку допускається виключно у виняткових випадках. Під час прийняття рішення ніхто не має права перебувати в приміщенні, у якому приймається таке рішення («нарадча кімната»), крім складу дисциплінарної палати КДКА, який приймає таке рішення, Голови КДКА, який бере участь у засіданні палати, і працівників Секретаріату КДКА. Члени дисциплінарної палати КДКА, Голова КДКА, секретар КДКА та працівники Секретаріату КДКА не мають права розголошувати хід обговорення та прийняття рішення в приміщенні, у якому ухвалювалося таке рішення («таємниця нарадчої кімнати»). Виключенням з правила, встановленого у цій статті Положення, становить необхідність захисту Головою та членами дисциплінарної палати КДКА, Головою КДКА, секретарем КДКА і працівниками Секретаріату КДКА своїх прав та інтересів.
Пунктом 32 Положення №120 встановлено, що дисциплінарна справа стосовно адвоката порушується за наявності в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.
Відповідно до п. 33 Положення №120, рішення про порушення дисциплінарної справи з визначенням місця, дня і часу її розгляду чи про відмову в порушенні дисциплінарної справи надсилається засобами поштового зв`язку або електронною поштою, або вручається під розписку адвокату та особі, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.
Відповідно до п. 34 Положення №120, рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Строк на оскарження до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути поновлено за рішенням цієї Комісії згідно заяви скаржника про поважність причин його пропуску.
Аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката є лише початковою стадією дисциплінарного провадження, за результатом якої (розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки) дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або про відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката. При цьому, умовою для порушення дисциплінарної справи є наявність в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.
Таким чином, завданням початкової стадії дисциплінарного провадження є проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката та встановлення наявності або ж відсутності ознак вчинення адвокатом дисциплінарного проступку. При цьому, висновок щодо наявності ознак вчинення адвокатом дисциплінарного проступку не є свідченням факту його вчинення, а є лише констатацією обставин, які свідчать про можливий факт цього, що у свою чергу потребує більш детального дослідження відповідних обставин, з метою підтвердження або спростування наявності відповідних дій, що може бути здійснено лише під час розгляду дисциплінарної справи. При цьому, оцінка дій адвоката на даній стадії дисциплінарного провадження не надається, а аналіз та оцінка доказів, дотримання належних процедур при фіксуванні та формуванні доказової бази щодо оскаржуваної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, відноситься до такої стадії дисциплінарного провадження як розгляд дисциплінарної справи.
Суд зауважує, що на етапі вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи КДКА не дає правової оцінки діям адвоката, з приводу яких надійшла скарга. На цій стадії КДКА з`ясовує наявність ознак дисциплінарного проступку як підстави для відкриття дисциплінарної справи, тоді як під час розгляду дисциплінарної справи КДКА вже надає правову кваліфікацію того, що адвокату поставлено за провину. 
Таким чином, сам факт відкриття дисциплінарної справи не вказує, що адвокат вчинив дисциплінарний проступок; для такого висновку (чи для спростування того, що адвокат вчинив дисциплінарний проступок) КДКА повинна з`ясувати усі обставини, що на етапі відкриття дисциплінарної справи КДКА зробити не може.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №826/14291/17, від 19.10.2023 у справі №280/1396/22.
Судом встановлено, що на початковому етапі розгляд скарги позивача від 11.08.2025, яка зареєстрована відповідачем 09.09.2025 за вх. №136, щодо адвоката ОСОБА_2 відповідачем відповідно до матеріалів дисциплінарної справи було встановлено відсутність ознак дисциплінарного проступку. При цьому, було враховано надані адвокатом Сендецьким В.Р. пояснення, зокрема й щодо неявки ОСОБА_1 на перше конфіденційне побачення після попереднього узгодження його дати з клієнтом, та долучені до пояснення докази, а також відсутність жодного доказу і, відповідно, не підтвердження скаржником своїх доводів у скарзі. 
Враховуючи вищенаведене, дисциплінарна палата КДКА Запорізької області дійшла висновку, що в діях адвоката ОСОБА_2 не вбачається ознак дисциплінарного проступку та відсутні підстави для порушення дисциплінарної справи. Відтак у порушенні дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_2 вирішено відмовити.
Суд, дослідивши скаргу ОСОБА_1 , надані адвокатом Сендецьким В.Р. пояснення і долучений до пояснень доказ, погоджується з відповідачем про відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про наявність ознак дисциплінарного проступку зі сторони адвоката ОСОБА_2 , а відтак, спірне рішення від 01.12.2025 за №01/12-2025 про відмову у порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 є правомірним та винесеним у межах повноважень та з урахуванням обставин справи.
Також суд звертає увагу, що рішення від 01.12.2025 за №01/12-2025 про відмову у порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 у відповідності до вимог Положення №120 та Закону №5076-VI надіслано 04.12.2025 позивачу рекомендованим листом за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією квитанції (а.с. 81), а також підтверджено позивачем у позові, згідно змісту якого 08.12.2025 ОСОБА_1 отримав рекомендований лист відповідача з спірним рішенням. Тобто, відповідачем було дотримано, зокрема норми ч. 2 ст. 39 Закону №5076-VI.
Щодо посилань позивача на приписи Закону України «Про адміністративну процедуру», то суд такі відхиляє з огляду на таке.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів у сфері адвокатури та адвокатської діяльності регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Тобто, дія Закону «Про адміністративну процедуру» поширюється лише на окремі аспекти діяльності органів адвокатського самоврядування, пов`язані з прийняттям та виконанням адміністративних актів, тобто рішень, які мають владний, індивідуальний і обов`язковий характер для конкретної особи.
В той же час, у даному випадку КДКА Запорізької області прийняла рішення про відмову у порушенні дисциплінарного провадження, що не є адміністративним актом у розумінні Закону України «Про адміністративну процедуру», оскільки воно не створює, не змінює та не припиняє прав чи обов`язків позивача.
Окрім цього, порядок прийняття таких рішень, як уже зазначено вище, чітко врегульований спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положенням №120.
Водночас, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру», дія цього Закону не поширюється на відносини, що врегульовані іншими законами, які встановлюють спеціальний порядок розгляду справ.
Щодо відсутності повноважень та компетенції відповідача з 2022 року, то суд зазначає таке.
Частина 2 статті 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає 5-річний строк повноважень членів КДКА, але не містить автоматичної підстави припинення повноважень у разі відсутності переобрання складу. Згідно з правовою позицією Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а також відповідною позицією НААУ, повноваження членів КДКА тривають до моменту обрання нового складу у межах відповідної конференції адвокатів регіону.
При цьому, питання обрання членів КДКА, припинення їх повноважень, перегляду легітимності складу комісії відноситься виключно до компетенції органів адвокатського самоврядування (конференція адвокатів регіону, Рада адвокатів України, НААУ). Будь-які припущення про втрату повноважень без рішення уповноваженого органу (НААУ або конференції адвокатів регіону) є такими, що підміняють собою функцію самоврядного органу адвокатури, яка не підпорядковується судовій владі у питаннях внутрішньої організації.
Судом встановлено, що 31.08.2022 Радою адвокатів Запорізької області ухвалено рішення про скликання Конференції адвокатів Запорізької області та рішенням Ради адвокатів України №80 від 05-06.09.2022, за результатами розгляду матеріалів, поданих Радою адвокатів Запорізької області, у тому числі, вирішено:
1. Затвердити Порядок висування та обрання делегатів Звітно-виборної конференції адвокатів Запорізької області, що додається.
2. Затвердити Регламент Звітно-виборної конференції адвокатів Запорізької області, що додається.
3. Раді адвокатів України затвердити квоту представництва делегатів на Звітно-виборну конференцію адвокатів Запорізької області протягом трьох місяців після припинення чи скасування дії воєнного стану на території України, з урахуванням кількості адвокатів, адреса робочого місця яких знаходиться у Запорізькій області та відомості про яких включено до Єдиного реєстру адвокатів України та інших чинників.
4. Органи адвокатського самоврядування Запорізької області та їх члени, а також представники регіону у вищих органах адвокатського самоврядування продовжують виконувати свої повноваження, виходячи із принципу інституційного континуїтету, до початку вступу на посади новообраних членів органів адвокатського самоврядування після скасування чи припинення воєнного стану (до першого засідання у такому органі після скасування чи припинення дії воєнного стану),
5. Зобов`язати Раду адвокатів Запорізької області забезпечити проведення Звітно-виборної конференції адвокатів Запорізької області (далі - Конференція) протягом шести місяців після припинення чи скасування дії воєнного стану на території України. ...
9. Зобов`язати Раду адвокатів Запорізької області (Організаційний комітет з проведення конференції) прийняти рішення, яким визначити дату, час та місце проведення Конференції та зборів адвокатів по висуненню делегатів на Конференцію протягом шести місяців після припинення чи скасування дії воєнного стану на території України та не пізніше наступного дня направити його електронною поштою до Секретаріату Ради адвокатів України (Секретаріату Національної асоціації адвокатів України) для оприлюднення на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», рішення з`їзду адвокатів України та Ради адвокатів України є обов`язковими до виконання всіма адвокатами.
Відповідно до пунктів 4, 6, 8 Положення про Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, затвердженого рішенням Ради адвокатів України №278 від 17.12.2013 (зі змінами), члени КДКА продовжують виконувати свої повноваження до моменту обрання нового складу комісії. Тобто їх повноваження не припиняються автоматично зі спливом строку, а діють безперервно для забезпечення безперервності дисциплінарного провадження.
Отже, враховуючи вищевикладене, обраний 12.10.2017 склад Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області, продовжує виконувати свої повноваження в силу принципу безперервності (континуїтету) до обрання нового складу та вступу їх на посаду після скасування чи припинення воєнного стану 
Окрім цього, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.02.2024 у справі №990/150/23 зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред?явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд мас перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв?язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, між суб?єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
При цьому, слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. 
Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з?ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
В той же час, суд наголошує, що у публічно-правового спору про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб?єкта владних повноважень існують особливості предмета і суб?єктного складу.
Компетенційні спори виникають виключно в межах реалізації функцій публічно-правового характеру суб?єктами владних повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача: розмежування компетенції різних органів має ґрунтуватися, зокрема, на положенні щодо недопущення дублювання їхніх повноважень; такі спори можуть виникати на підставі прийняття рішення, вчинення дій суб?єктом владних повноважень, які, з позиції іншого суб?єкта владних повноважень, не відповідають закону, виходять за межі компетенції відповідача або прийняті з порушенням встановленої процедури тощо.
Правові висновки щодо порядку застосування наведених норм права викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №915/478/18 та від 13.11.2019 у справі №826/3115/17, а також у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №826/16228/17 та від 19.09.2023 у справі №823/1090/18.
В подальшому, зазначені висновки були застосовані та деталізовані Верховним Судом в постанові від 16.08.2023 у справі №440/3862/18, в якій сформований правовий висновок, відповідно до якого «компетенційний спір» - це спір за позовом одного суб?єкта владних повноважень до іншого, в якому позивач захищає свої права шляхом доведення в суді, що певні повноваження за законом належать йому (встановлення судом наявності компетенції), але протиправно привласнюються відповідачем, або шляхом доведення, що певні повноваження за законом, належать відповідачу (встановлення судом відсутності компетенції), який не визнає цього та наполягає на тому, що такі повноваження покладені законом на позивача. Метою вирішення такого спору є гарантування принципу правової визначеності, унеможливлення дублювання однакових повноважень декількома суб?єктами владних повноважень або ухилення держави в особі створених нею органів від виконання певних функцій. Вирішуючи такий спір, адміністративний суд втілює в життя конституційну норму, згідно з якою «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» (частина друга статті 19 Основного Закону України). 
Верховний Суд зазначив, що усі позови, які не підлягають судовому розгляду, умовно можна поділити на чотири категорії: 
1) позови до Президента України або Верховної Ради України як політичних органів, які формуються шляхом всеукраїнських виборів, з позовною вимогою, яка не стосується безпосередньої управлінської діяльності цих суб??єктів владних повноважень; 
2) позови, в яких заявник обрав неефективний (передчасний) спосіб захисту за наявності альтернативного ефективного способу захисту; 
3) позови, в яких заявник обрав неправовий (штучний) спосіб захисту;
4) позови, в яких заявник обрав спосіб захисту, для якого законом визначено спеціальний порядок або встановлено обмеження стосовно суб?єкта звернення з відповідним позовом.
Зі змісту норм процесуального закону вбачається, що компетенційний спір виникає між суб?єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. 
Відповідну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі №705/748/17, від 13 березня 2019 року в справі №820/3713/17 та від 12 червня 2019 року в справі №9901/70/19, в постановах Верховного Суду від 05 липня 2019 року в справі №802/833/17-а, від 29 квітня 2020 року в справі №160/1106/19.
У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №802/833/17-а сформульовано висновок, відповідно до якого, компетенція – це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. 
Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. 
Завданням суду в компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є вирішення законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.
Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що за змістом положень пункту 3 частини 2 статті 17 та пункту 6 частини 4 статті 105 КАС України, компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їх компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень (відповідач) своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або, що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.
Зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 звернувся до суду, оскільки вважає, серед іншого, що у відповідача відсутня компетенція (повноваження) приймати будь-які рішення делеговані законодавством, у зв`язку з закінченням 5-річного строку таких повноважень.
В той же час, суд наголошує, що у даному випадку позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю звертатися до суду з позов щодо визнання наявності чи відсутності повноважень у відповідача.
Таким чином, беручи до уваги зазначене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 35 000 євро, суд звертає увагу на таке.
У відповідності до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пунктах 2, 4 вказаної постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов.
Крім того, за правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Пленум Верховного Суду України в пункті 4 вказав, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В пункті 9 цієї Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі №804/2252/14 та від 20.02.2018 у справі № 818/1394/17.
Також Верховний суд у своїй постанові від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 зазначає, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Беручи до уваги дані положення, суд звертає увагу на наступне.
Так, у своїй позовній заяві позивач не вказує та не обґрунтовує, які дії відповідача і яким чином завдали йому страждань чи моральної шкоди та до яких наслідків вони привели. Позивач тільки формально вказує на те, що йому завдано шкоди, а тому він вважає, що відповідач таку має компенсувати.
Однак, суд звертає увагу, що належним чином вказані доводи не обґрунтовані та жодними доказами не підтверджені.
Вказане позбавляє суд можливості встановити факт завдання позивачу моральної шкоди протиправними діями чи бездіяльністю відповідача та провести розрахунок її розміру згідно з критеріями, встановленими статтею 23 Цивільного кодексу України.
Також, в контексті аналізу даного питання, суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №9901/54/19, відповідно до змісту якого: « 144. Велика Палата зауважує, що саме лише визнання Спірного рішення протиправним і його скасування не є безумовним підтвердженням наявності обставин, які в силу статті 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, та не звільняє позивачку від обов`язку доказування обставин і фактів, якими обґрунтовується позов у цій частині вимог».
Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.93 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.96 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.
Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду та фактичні обставини справи, суд робить висновок про недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди, зважаючи на що у задоволенні даної вимоги слід відмовити.
Більше того, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 як у частині протиправності спірного рішення, так і в частині визнання в відсутності компетенції у відповідача, що фактично є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та наявних доказів, суд дійшов висновку, що у спірному випадку позивач не довів обґрунтованість своїх позовних вимог, а відповідач довів правомірність своїх дій та спірного рішення, відтак у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області (код ЄДРПОУ 24908253, вул. Лермонтова, 19, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69005) про визнання відсутності компетенції, визнання протиправним рішення, стягнення моральної шкоди в сумі 35 000 Євро та зобов`язання вчинити певні дії, – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  /підпис/  Кафарський В.В. 

Рішення складене в повному обсязі 15 травня 2026 р.