ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/296/26	

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача):  Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Орищин Г.В.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” від 21 квітня 2026 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 24 березня 2026 року (повний текст підписано 01.04.2026), суддя Петрашко М.М.
у справі № 914/296/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, м. Київ
до відповідача Відділу освіти Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, м. Жовква, Львівська область
про стягнення 61 344,37 грн

встановив:
29 січня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача Відділу освіти Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про стягнення 61 344,37 грн, з яких основний борг у сумі 51 710,11 грн, пеня у сумі 8 037,03 грн, 3% річних у сумі 871,28 грн та інфляційні втрати у сумі 725,95 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 24 березня 2026 року у справі № 914/296/26 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 51 710,11 грн закрито провадження у справі. В частині позовних вимог про стягнення 8 037,03 грн пені, 871,28 грн - 3% річних та 725,95 грн інфляційних втрат суд відмовив.
Рішення суду мотивоване тим, що сторони досягли домовленості провести розрахунки за спожитий відповідачем обсяг природнього газу на суму 51 710,11 грн на підставі нового договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, який відповідно до згоди на приєднання до його умов, яка є невід`ємною його частиною. Враховуючи факт досягнення домовленості сторін щодо проведення розрахунків на суму 51 710,11 грн за спожитий природній газ саме на підставі договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, суд першої інстанції, у зв`язку з проведенням 03.02.2026 зарахування на суму 51 710,11 грн, дійшов висновку про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу. В частині позовних вимог про стягнення 8 037,03 грн пені, 871,28 грн 3% річних та 725,95 грн інфляційних втрат, які нараховані за період з 17.06.2025 по 07.01.2026 у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т суд відмовив, оскільки встановив, що шляхом підписання нового договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, виставлення позивачем відповідачу рахунку (акту) від 28.11.2025 №12-9070/25-БО-Т/Б на суму 51 710,11 грн за спожитий природній газ згідно з договором від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, та отримання одразу ж після цього від відповідача оплати на вказану суму згідно з новим договором від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т сторони засвідчили волевиявлення щодо врегулювання правовідносин, які склалися між сторонами щодо переданого відповідачу обсягу природнього газу на суму 51 710,11 грн саме за умовами нового договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, з огляду на що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 17.06.2025 по 07.01.2026 на підставі договору від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т є безпідставними.
Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 24 березня 2026 року у справі № 914/296/26 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 8 037,03 грн – пені, 871,28 грн – трьох відсотків річних, 725,95 грн інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Зокрема, зазначає, що сторони в договірному порядку узгодили, що обсяг природного газу, визначений в акті приймання-передачі, оформленому відповідно до пункту 3.5 цього договору, вважається фактично використаним за цим договором, отже саме за договором від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т. Крім цього, апелянт зазначає, що суд безпідставно ототожнив факт укладення між сторонами нового договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т із досягненням домовленості про зміну або припинення зобов`язань, що виникли з договору від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т, натомість, договір від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т є самостійним правочином, який регулює інші господарські відносини сторін, ніж договір від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т. Зокрема, вказує, що відповідно до заяви приєднання та згоди на приєднання до умов договору від 13.10.2025, останній укладено щодо постачання природного газу виключно у жовтні 2025 року, із визначеним обсягом 18,497 тис. куб. м та загальною вартістю 315 421,94 грн. Отже, на думку скаржника, новий договір не охоплює період січень–квітень 2025 року, за який заявлено позовні вимоги у даній справі, а відтак не може вважатися таким, що регулює заборгованість, яка виникла за попереднім договором. Крім цього, наголошує, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що сторони досягли згоди про припинення зобов`язання за договором від 30.12.2024 №12 8070/24-БО-Т шляхом його заміни новим зобов`язанням (новації) у розумінні статті 604 Цивільного кодексу України. Одночасно скаржник вказує, що судом не враховано, що укладений між сторонами договір від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т не вносить жодних змін до договору від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т, в тому числі щодо строків та порядку розрахунку, та не містить умов щодо припинення попередніх зобов`язань або зарахування заборгованості за іншим договором. Наголошує, що як встановлено судом, зарахування суми 51 710,11 грн у рахунок погашення заборгованості за договором від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т було здійснено лише 03.02.2026, тобто після відкриття провадження у справі, отже, на момент виникнення прострочення та нарахування штрафних санкцій зобов`язання за договором від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т залишалось невиконаним. Таким чином, скаржник вважає висновок суду про те, що сторони врегулювали правовідносини щодо заборгованості у сумі 51 710,11 грн шляхом укладення договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, безпідставним та таким, що ґрунтується на припущеннях, а не на належних доказах. Поряд з цим, апелянт вказує, що за таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є помилковим, оскільки не враховує, що зобов`язання за договором від 30.12.2024 №12 8070/24-БО-Т було виконано відповідачем із простроченням, що є підставою для нарахування передбачених законом та договором санкцій з дати прострочення до дати фактичного погашення заборгованості

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі № 914/296/26 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” на рішення Господарського суду Львівської області від 24 березня 2026 року витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи; відповідачу надано строк (15 днів з дня вручення ухвали суду) для подання відзиву на апеляційну скаргу; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України, разом з тим, колегія суддів відхилила клопотання апелянта, викладене у резолютивній частині апеляційної скарги про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, оскільки скаржник не навів жодних обставин, за яких апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” на рішення Господарського суду Львівської області від 24 березня 2026 року у справі № 914/296/26 слід розглядати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Судом встановлено, що ухвала суду належним чином надіслана сторонам у справі, доставлена до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, підписаними відповідальним працівником.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від відповідача у справі до суду не надходило.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 30.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (постачальник) та Відділом освіти Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (споживач) укладено договір №12-8070/24-БО-Т постачання природного газу, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 “Газове паливо” (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. 
19.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (постачальник) та Відділ освіти Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (споживач) уклали додаткову угоду №1 до договору №12-8070/24-БО-Т від 30.12.2024 постачання природного газу, у якій сторони дійшли згоди викласти пункт 2.1. Розділу 2 “Кількість та фізико-хімічні показники природного газу” в наступній редакції:
“Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу з січня 2025 року по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості 97,07546 тис. куб. метрів (дев`яносто сім тисяч сімдесят п?ять, 46 куб. м), в тому числі по місяцях (далі також - розрахункові періоди) (тис. куб. м.):
- у січні 2025 року – 36547,56 куб. м;
- у лютому 2025 року – 30000,00 куб.м;
- у березні 2025 року – 30000,00 куб. м.;
- у квітні 2025 року - 527,90 куб. м.
Також згідно з додатковою угодою сторони дійшли згоди пункт 4.1 Розділу 4 “Ціна та вартість природного газу” договору виклали в наступній редакції: 
“Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється наступним чином: 
Ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13658,33 грн., крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, 
ціна природного газу за 1000 куб. м газу з ПДВ – 16390,00 грн., крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи – 501,97 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом – 552,167 грн, крім того ПДВ 20% - 110,433 грн, всього з ПДВ – 662,60 грн. за 1000 куб. м. 
Всього ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 17 052,60 грн”.
Крім того, додатковою угодою сторони дійшли згоди викласти пункт 4.3. Розділу 4 “Ціна та вартість природного газу” договору в наступній редакції:
“Загальна вартість цього договору на дату укладення становить 1 379 490,83 грн, крім того ПДВ – 275 898,16 грн, разом з ПДВ – 1 655 388,99 грн”. 
Відповідно до пункту 3.5 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Як зазначено у позовній заяві, позивач у період з січня 2025 року по квітень 2025 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 707 099,10 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме:
- актом приймання-передачі природного газу від 12.02.2025 за січень 2025 року на суму 623 230,80 грн;
- актом приймання-передачі природного газу від 11.03.2025 за лютий 2025 року на суму 549 701,53 грн;
- актом приймання-передачі природного газу від 11.04.2025 за березень 2025 року на суму 346 949,05 грн;
- актом приймання-передачі природного газу від 12.05.2025 за квітень 2025 року на суму 187 217,72 грн.
Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий розрахунковий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ. (підпункт 3.5.1. пункту 3.5. договору)
Згідно з підпунктом 3.5.2. пункту 3.5. договору на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.
Підпунктом 3.5.3. пункту 3.5. договору передбачено, що споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акта зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.
У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акта до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними споживача та даними остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору (підпункт 3.5.4. пункту 3.5. договору).
Як зазначив позивач у позовній заяві, на виконання підпункту 3.5.2. пункту 3.5. договору, позивачем було направлено відповідачу примірники актів приймання-передачі природного газу за січень-квітень 2025 року, підписані уповноваженим представником позивача та скріплені печаткою підприємства.
Однак, як вказав позивач, станом на дату складання позовної заяви відповідач не повернув позивачу підписані акти приймання-передачі природного газу за січень-квітень 2025 року. Водночас, як зауважив позивач, вмотивована письмова відмова від їх підписання, передбачена підпунктом 3.5.3. пункту 3.5. договору, на адресу позивача не надходила.
Позивач зауважив, що об`єм (обсяг) спожитий споживачем підтверджуються відомостями з Інформаційної платформи Оператора ГТС України щодо остаточної алокації відборів споживача, які відображають обсяг природного газу, що був поставлений споживачу, з січня 2025 року по квітень 2025 року з ресурсу позивача.
З листа Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи” від 24.12.2025 №ТОВВИХ-25-20959 вбачається, що відповідачем спожито природний газ з ресурсу позивача в обсягах, зазначених позивачем в актах приймання-передачі природного газу за січень-квітень 2025 року. Зокрема вказано, що обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56XS000181NQV00C (Відділ освіти Жовківської міської ради Львівського району Львівської області) за період з 01.01.2025 по 30.04.2025 внесено в алокацію постачальника ТзОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг” (ЕІС - код 56Х930000010610X) та становить: з 01.01.2025 по 31.01.2025 – 36547,56 куб.м; з 01.02.2025 по 28.02.2025 – 32235,65 куб.м; з 01.03.2025 по 31.03.2025 – 20345,82 куб.м; з 01.04.2025 по 30.04.2025 – 10978,84 куб.м.
Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:
- 70% вартості фактично переданого відповідно до акта приймання-передачі природного газу – останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;
- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Як зазначив позивач, оплату за поставлений природний газ відповідач здійснив лише частково, а саме у розмірі 1 655 388,99 грн. Зокрема відповідно до долученого позивачем реєстру документів за період з 30.12.2024 по 12.01.2026 відповідач здійснив оплату за такими документами:
- №7 на суму 32 182,00 грн (призначення: 6011141;2274; за природний газ; зг.уг.№12-8070/24-БО-Т вiд 30.12.24р, д.у №1 вiд 19.02.25р; акт №1 вiд 20.02.25р; в т.ч. ПДВ 5 363,67);
- №13 на суму 591 048,80 грн (призначення: 0611021;2274; за природний газ; зг.уг. №12-8070/24-БО-Т вiд 30.12.24р, д.у №1 вiд 19.02.25р; акт №1 вiд 20.02.25р; в т.ч. ПДВ 98 508,13);
- №10 на суму 25 377,42 грн (призначення: 0611141;2274; за природний газ; зг.уг.№12-8070/24-БО-Т вiд 30.12.24р, д.у №1 вiд 19.02.25р; акт №2 вiд 11.03.25р; в т.ч. ПДВ 4 229,57);
- №23 на суму 524 324,11 грн (призначення: 0611021;2274; за природний газ; зг.уг.№12-8070/24-БО-Т вiд 30.12.24р, д.у №1 вiд 19.02.25р; акт №2 вiд 11.03.25р; в т.ч. ПДВ 87 387,35);
- №20 на суму 16 374,18 грн (призначення: 0611141;2274; за природний газ; зг.уг.№12-8070/24-БО-Т вiд 30.12.24р, д.у №1 вiд 19.02.25р; акт №3 вiд 11.04.25р; в т.ч. ПДВ 2 729,03);
- №36 на суму 330 574,87 грн (призначення: 0611021;2274; за природний газ; зг.уг. №12-8070/24-БО-Т вiд 30.12.24р, д.у №1 вiд 19.02.25р; акт №3 вiд 11.04.25р; в т.ч. ПДВ 55095,81);
- №40 на суму 135 507,61 грн (призначення: 0611021;2274; за природний газ; зг.уг. №12-8070/24-БО-Т вiд 30.12.24р, д.у №1 вiд 19.02.25р; акт №12-8070/24-БО-Т/Б вiд 30.04.25р; в т.ч. ПДВ 22 584,60).
Таким чином, як вказано у позовній заяві, у відповідача за поставлений природний газ за договором від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т існує заборгованість перед позивачем у розмірі 51 710,11 грн.
Як передбачено пунктом 7.2 договору, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Отже, на підставі пункту 7.2 договору позивач нарахував відповідачу 8 037,03 грн пені.
Крім того, керуючись частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 871,28 грн та інфляційні втрати в розмірі 725,95 грн.
У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” звернулося до суду з цим позовом про стягнення з Відділу освіти Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 61 344,37 грн, з яких основний борг у сумі 51 710,11 грн, пеня у сумі 8 037,03 грн, 3% річних у сумі 871,28 грн та інфляційні втрати у сумі 725,95 грн.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (стаття 712 Цивільного кодексу України)
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як встановлено судом, 30.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (постачальник) та Відділом освіти Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (споживач) укладено договір №12-8070/24-БО-Т постачання природного газу.
Факт поставки позивачем відповідачу природного газу за вказаним договором на загальну суму 1 707 099,10 грн підтверджується такими актами приймання-передачі природного газу: від 12.02.2025 за січень 2025 року на суму 623 230,80 грн; від 11.03.2025 за лютий 2025 року на суму 549 701,53 грн; від 11.04.2025 за березень 2025 року на суму 346 949,05 грн; від 12.05.2025 за квітень 2025 року на суму 187 217,72 грн.
Отже, різниця між вартістю фактично поставленого газу та загальною вартістю договору у редакції додаткової угоди складає 51 710,11 грн, яка і є предметом позову у даній справі.
Факт поставки також підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи” від 24.12.2025 №ТОВВИХ-25-20959, в якому відображено обсяги спожитого природного газу, які співпадають з тими обсягами, що відображені у вищевказаних актах приймання-передачі природного газу за січень-квітень 2025 року.
Так, із матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено новий договір постачання природного газу від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т. Відповідно до заявки на приєднання до умов нового договору (від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т), підписаної відповідачем, замовлений обсяг природнього газу у жовтні 2025 року становить 18 497,00 куб. м, а загальна вартість договору – 262 851,62 грн, разом з ПДВ – 315 421,94 грн.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, після укладення договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, позивач виставив відповідачу рахунок (акт) від 28.11.2025 №12-9070/25-БО-Т/Б на суму 51 710,11 грн за спожитий природній газ згідно з договором від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т (а.с. 67). Вказаний рахунок від 28.11.2025 зі сторони постачальника (позивача) підписано електронним цифровим підписом представника позивача (довіреність від 28.10.2025 №45). Вказаний рахунок (акт) також містить електронну цифрову печатку Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”.
Із вищезазначених обставин вбачається, що сторони тривалий час узгоджували порядок розрахунку за спожитий відповідачем за договором №12-8070/24-БО-Т від 30.12.2024 природний газ у більшому об`ємі ніж це погоджено сторонами у додатковій угоді до вказаного договору. 
Отже, як вбачається з матеріалів справи, сторони досягли домовленості провести розрахунки за спожитий відповідачем обсяг природнього газу на суму 51 710,11 грн на підставі нового договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, який відповідно до згоди на приєднання до його умов, яка є невід`ємною його частиною, цей договір набрав чинності з 13.10.2025. 
Тобто, поведінка як відповідача, так і позивача засвідчила їхню волю про те, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо спожитого відповідачем обсягу природнього газу на суму 51 710,11 грн регулюються саме умовами нового договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, адже як встановлено судом, позивач виставив відповідачу рахунок (акт) від 28.11.2025 №12-9070/25-БО-Т/Б на суму 51 710,11 грн за спожитий природній газ згідно з договором від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т.
При цьому позивач не заперечив факт укладення вказаного договору та виставлення відповідачу на підставі цього договору рахунку (акту) на оплату на суму 51 710,11 грн. Необхідно зазначити, що усі доводи позивача зводяться до підтримання формальної позиції щодо існування старого договору від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т та складених на його підставі актів приймання-передачі природнього газу, незважаючи при цьому на те, що розрахунки за обсяг газу вартістю 51 710,11 грн переданого споживачу понад погоджені сторонами об`єми у додатковій угоді, сторони дійшли згоди провести на підставі нового договору від 13.10.2025.
Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, майже одразу ж після виставлення позивачем рахунку (акту) від 28.11.2025 №12-9070/25-БО-Т/Б на суму 51 710,11 грн відповідач, діючи добросовісно і на виконання умов договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, здійснив оплату вказаної суми, зазначивши у призначенні платежу саме договір від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т. Оплата в загальному розмірі 51710,11 грн була здійснена відповідачем відповідно до платіжної інструкції №62 від 03.12.2025 на суму 7 664,00 грн та №124 від 03.12.2025 року на суму 44 046,11 грн, про що позивач не заперечив.
Натомість позивач, незважаючи на досягнення згоди з відповідачем про укладення договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, виставлення відповідачу рахунку (акту) від 28.11.2025 №12-9070/25-БО-Т/Б на суму 51 710,11 грн за спожитий природній газ згідно з договором від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, а також не зважаючи на отримання від відповідача 03.12.2025 оплати на суму 51 710,11 грн, звернувся до суду із позовною заявою про стягнення, зокрема, 51 710,11 грн основного боргу на підставі договору від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т.
Відповідач з метою врегулювання даного спору направив на адресу позивача лист від 03.02.2026 №01-19/113 з проханням зарахувати 51 710,11 грн, що обліковуються за договором від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, у рахунок погашення заборгованості за договором від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т, про що позивач не заперечив, оскільки у відповіді на відзив зазначив, що станом на 03.02.2026, тобто після відкриття провадження у справі, 44 710,11 грн зараховано за договором від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т та, відповідно, у відповідача відсутня основна заборгованість у розмірі 51 710,11 грн у зв`язку з проведенням зарахування.
Враховуючи факт досягнення домовленості сторін щодо проведення розрахунків на суму 51 710,11 грн за спожитий природній газ саме на підставі договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, суд першої інстанції, у зв`язку з проведенням 03.02.2026 зарахування на суму 51 710,11 грн, дійшов висновку про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу.
Разом з тим, рішенням суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення 8 037,03 грн пені, 871,28 грн - 3% річних та 725,95 грн інфляційних втрат суд відмовив.
З наведеним позивач не погодився та оскаржив рішення місцевого господарського суду в цій частині.
Згідно з ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З приводу наведеного, колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 7.2 договору від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Колегія суддів звертає увагу на той факт, що шляхом підписання нового договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, виставлення позивачем відповідачу рахунку (акту) від 28.11.2025 №12-9070/25-БО-Т/Б на суму 51 710,11 грн за спожитий природній газ згідно з договором від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, та отримання одразу ж після цього від відповідача оплати на вказану суму згідно з новим договором від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т сторони засвідчили волевиявлення щодо врегулювання правовідносин, які склалися між сторонами щодо переданого відповідачу обсягу природнього газу на суму 51 710,11 грн саме за умовами нового договору від 13.10.2025 №12-9070/25-БО-Т, з огляду на що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 17.06.2025 по 07.01.2026 на підставі договору від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т є безпідставними.
Тобто з урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення пені на підставі пункту 7.2. договору від 30.12.2024 №12-8070/24-БО-Т, а також 3% річних та інфляційних витрат у порядку статті 625 Цивільного кодексу України. 
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення 8 037,03 грн пені, 871,28 грн - 3% річних та 725,95 грн інфляційних втрат.
Відтак, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.
Колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст.277 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 24 березня 2026 року у справі № 914/296/26 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” – без задоволення. 

Матеріали справи № 914/296/26 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Орищин Г.В.