УХВАЛА
06 липня 2026 року
м. Київ

справа № 307/3776/25 
провадження № 61-8876ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 травня 2026 року за заявою колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» про забезпечення позову у справі за позовом колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про витребування майна із чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року колективне сільськогосподарське підприємство «Руськополівське» (далі - КСП «Руськополівське») звернулося до суду 
з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру 
у Закарпатській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), про витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому просило суд: 
1) витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку 
з кадастровим номером 2124486200:03:003:0166, площею 20,5484 га, цільове призначення для ведення фермерського господарств, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Тячівський район, с. Руське Поле, урочище Козаканичево, на користь КСП «Руськополівське».
2) витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку 
з кадастровим номером 2124486200:03:003:0175, площею 15,8609 га, цільове призначення для ведення фермерського господарств, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Тячівський район, с. Руське Поле, урочище Козаканичево, на користь КСП «Руськополівське».
3) витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку 
з кадастровим номером 2124486200:03:003:0176, площею 1,3000 га, цільове призначення для ведення фермерського господарств, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Тячівський район, с. Руське Поле, урочище Козаканичево, на користь КСП «Руськополівське».

Крім того, КСП «Руськополівське» подало до суду заяву про забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є витребування від ОСОБА_1 спірних земельних ділянок на користь КСП «Руськополівське».
Вважало, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення у цій справі у зв`язку з відчуженням відповідачем спірних земельних ділянок.

Враховуючи викладене, КСП «Руськополівське» просило суд:
- накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер 2124486200:03:003:0166, загальною площею 20,5484 га, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, сільська рада Русько-Полівська;
- накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером 2124486200:03:003:0175, площею 15,8609 га цільове призначення для ведення фермерського господарства., що находиться за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, сільська рада Русько-Полівська;
- накласти арешт на земельну ділянку земельну ділянку із кадастровим номером 2124486200:03:003:0176, площею 1,3000 га, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, сільська рада Русько-Полівська.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 
2025 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду 
від 26 травня 2026 року, заяву КСП «Руськополівське» про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт:
на земельну ділянку, кадастровий номер 2124486200:03:003:0166, загальною площею 20,5484 га, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, сільська рада Русько-Полівська;
на земельну ділянку, кадастровий номер 2124486200:03:003:0175, площею 15,8609 га, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, що находиться за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, сільська рада Русько-Полівська;
на земельну ділянку кадастровий номер 2124486200:03:003:0176, площею 1,3000 га, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, сільська рада Русько-Полівська. 
Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на їх відчуження, до набрання судовим рішенням у справі законної сили.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що даний вид забезпечення позову 
є співмірним із поданим позовом, що унеможливить вчинення будь-яких дій та прийняття рішень, спрямованих на виникнення у фізичних чи юридичних осіб речових прав щодо спірних земельних ділянок.

26 червня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 травня 2026 року (надійшла до суду 02 липня 2026 року), 
в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви.
У касаційній скарзі вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанції допустили порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення завідомо незаконного судового рішення.
Посилається на те, що суди застосували норми права всупереч їх імперативному змісту та сталій практиці Верховного Суду, оскільки наклали арешт на майно на підставі самих лише припущень.
Крім того, судом апеляційної інстанції нівельовано вимоги частини третьої 
статті 150 ЦПК України щодо співмірності заходів забезпечення позову 
із заявленими позовними вимогами.
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити 
з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві 
і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати 
в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться 
у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів 
з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом 
у залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову 
у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не 
є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду 
від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду 
в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Встановлено, що в провадженні перебуває справа за позовом КСП «Руськополівське» до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2026 року позов задоволено.
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку 
з кадастровим номером 2124486200:03:003:0166, площею 20,5484 га, цільове призначення: для ведення фермерського господарств, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Тячівський район, с. Руське Поле, урочище Козаканичево, на користь КСП «Руськополівське».
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку 
з кадастровим номером 2124486200:03:003:0175, площею 15,8609 га, цільове призначення: для ведення фермерського господарств, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Тячівський район, с. Руське Поле, урочище Козаканичево, на користь КСП «Руськополівське».
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку 
з кадастровим номером 2124486200:03:003:0176, площею 1,3000 га, цільове призначення: для ведення фермерського господарств, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Тячівський район, с. Руське Поле, урочище Козаканичево, на користь КСП «Руськополівське».
Стягнуто з ОСОБА_1 користь КСП «Руськополівське» сплачений судовий збір 
у розмірі 12 387,51 грн.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що заявлений захід забезпечення позову є співмірним із поданим позовом, що унеможливить вчинення будь-яких дій та прийняття рішень, спрямованих на виникнення у фізичних чи юридичних осіб речових прав щодо спірних земельних ділянок.

Крім того, накладення арешту на спірні земельні ділянки буде забезпечувати виконання рішення суду у випадку набрання законної силі рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2026 року про витребування земельних ділянок.
Враховуючи предмет позову, встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення заяви та наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову 
і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі нових спорів. 
Відповідно до вимог абзацу шостого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів 
у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 
2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 травня 2026 року за заявою колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» про забезпечення позову у справі за позовом колективного сільськогосподарського підприємства «Руськополівське» до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про витребування майна 
із чужого незаконного володіння відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк