ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2026 року м. Дніпро Справа № 904/5331/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)
судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 (повний текст рішення складено 18.11.2025, суддя Мілєва І.В.) у справі № 904/5331/25
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг
про стягнення 926,59 грн,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 926,59 грн, з яких: 176,97 грн 3% річних, 749,62 грн інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 65,95 грн, а саме: 18,23 грн 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 47,72 грн.
В решті позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Акціонерного товариства "Українська залізниця", звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 18.11.2025; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що факт порушення Відповідачем зобов`язання за договором встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 по справі № 904/666/25, і у даній справі він доведенню не підлягає. При цьому, з огляду на умови пункту 2.1.7 Договору обов`язок підписати означені накопичувальні картки та відомості плати у відповідача виник після двох робочих днів від дня надання послуг, що підтверджується одним із документів передбачених п. 1.4 Договору. Виходячи з положень чинного законодавства, Договору та інших доказів, у Відповідача виник обов`язок внести плату за користування вагонами і збору за зберігання вантажу з моменту надання таких послуг та фіксації їх надання у відповідних документах (відомостях плати, накопичувальних картках).
Як зазначено скаржником, рішенням суду першої інстанції від 01.05.2025 по справі №904/666/25 лише підтверджено, що обов`язок сплатити послуги виникає за результатами їх надання/споживання. Незгода відповідача з обсягами таких послуг, їх вартістю не спростовує сам факт їх надання/споживання безпосередньо в спірний період. Таким чином, не рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 по справі №904/666/25 є підставою для виникнення зобов`язання Відповідача по сплаті Позивачу сум плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів, а навпаки, порушення Відповідачем свого зобов`язання по сплаті зазначених сум та звернення Позивача до суду за захистом свого порушеного права призвело до ухвалення господарським судом рішення від 01.05.2025 по справі № 904/666/25. Зазначеними вище рішеннями, суд фактично підтвердив правомірність нарахування Позивачем відповідної плати за період, що був предметом розгляду, та відповідно встановив неправомірну бездіяльність у вигляді несплати таких коштів з боку Відповідача. Тобто захист порушеного права Позивача жодним чином не залежить від дати винесення рішення суду та набрання ним чинності, оскільки права та обов`язки Позивача та Відповідача, в тому числі і по сплаті відповідної плати, виникають з умов укладеного між сторонами договору, а рішення суду не може породжувати зобов`язання грошового характеру, лише підтверджує факт певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. І саме з цих підстав є абсолютно помилковим висновок суду, про те що обов`язок з оплати таких послуг перед позивачем безпосередньо пов`язано з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 по справі № 904/666/25.
З урахуванням викладеного, Позивач вважає, що господарський суд дійшов помилкового висновку про визначення початку періоду прострочення Відповідачем грошового зобов`язання з дня набрання чинності рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 по справі № 904/666/25, відповідно позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/5331/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/5331/25.
19.12.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 у справі № 904/5331/25. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

16.01.2026 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє вказує, що позивач помилково ототожнює строк підписання накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами (два робочі дні від дня надання послуг) із строком здійснення оплати, змішуючи при цьому строк оплати та строк списання коштів з особового рахунку Відповідача.
Як зазначено відповідачем, договором не визначено строк виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг, у разі не підписання ним таких документів або наявності спору щодо наданих послуг. Також Правила розрахунків за перевезення вантажів не визначають строку виконання замовником (вантажовласником) обов`язку з оплати наданих перевізником послуг у випадку наявності спірних питань між сторонами договору.
Як зазначено відповідачем, обставини, встановлені судом у справі № 904/666/25, свідчать про те, що між сторонами у позасудовому порядку не було досягнуто згоди щодо плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу. Тому стягнення здійснювалось у судовому порядку за позовом залізниці.
За твердженням відповідача, встановлення факту правомірності нарахування платежів не тотожне встановленню строку виконання грошового зобов`язання та моменту настання прострочення для цілей застосування ст. 625 ЦК України. За наявності спору щодо підстав і розміру плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів момент виникнення обов`язку з оплати пов`язується саме з набранням законної сили судовим рішенням, яким такий обов`язок підтверджено. Доводи про те, що прострочення виникло з моменту надання послуг або з дати оформлення накопичувальних карток та відомостей плати, ігнорують спеціальний порядок розрахунків у сфері залізничних перевезень та не враховують правових наслідків підписання таких документів із зауваженнями.
Відтак правильним є висновок суду про наявність прострочення лише у період з наступного дня після набрання законної сили рішенням у справі до дня, що передував фактичній сплаті боргу, у зв`язку з чим інфляційні втрати за попередній період правомірно не підлягають стягненню, а 3 % річних обґрунтовано стягнуті у мінімальному розмірі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 по справі №904/666/25 (суддя Ярошенко В.І.) позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами у розмірі 10 560, 24 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
09.06.2025 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 по справі № 904/666/25 було видано наказ.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 по справі №904/666/25 (суддя Ярошенко В.І.) набрало законної сили 22.05.2025.
Після набрання судовим рішенням законної сили відповідач платіжною інструкцією № 4500046700 від 13.06.2025 сплатив заборгованість у розмірі 10 560,24 грн.
Позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 21.11.2024 по 12.06.2025 у розмірі 176,97 грн та інфляційні втрати за період з грудня 2024 року по травень 2025 року у розмірі 749,62 грн.
Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та встановлено, що він виконаний неправильно, а саме позивачем неправильно визначено період прострочення виконання зобов`язання.
Так, приймаючи рішення Господарський суд зазначив, що оскільки з огляду на наявність спору між сторонами стосовно надання послуг та їх вартості, виникнення у відповідача (замовника) обов`язку з оплати послуг перед позивачем безпосередньо пов`язано з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 у справі № 904/666/25, яке набрало законної сили 22.05.2025. Оскільки обов`язок з оплати спірної суми виник у відповідача з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду у справі № 904/666/25, то обґрунтованим періодом нарахування 3% річних, з урахуванням меж позовних вимог, є період з 23.05.2025 по 12.06.2025., також обґрунтованим періодом нарахування інфляційних втрат, з урахуванням меж позовних вимог, є період з 23.05.2025 по 12.06.2025.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.
Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Статтею 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно із ч. 5 ст. 307 ГК України (що діяв на час виникнення спірних відносин), умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 174 ГК України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 ГК України та статтями 525, 526, 530 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 ГК України, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, за якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.
У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.
Згідно з пунктом 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).
Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
Беручи до уваги факти, встановлені у справі №904/666/25, рішення, яке набрало законної сили, відповідач підписав вищевказані відомості плати за користування вагонами ф.ГУ-46 із зауваженням. Вказане унеможливило списання залізницею плати за користування вагонами за відомістю плати за користування вагонами. 
Оплата послуг перевізника здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами. Тобто, отримання залізницею коштів поставлене в залежність від виконання відповідачем певних дій, зокрема, підписання відомостей плати за користування вагонами без заперечень. При цьому, в силу пункту 1.4 Договору надання послуг може підтверджуватись, зокрема, відомістю плати за користування вагонами, які з боку відповідача повинні підписуватись не пізніше двох робочих днів від дня їх складення.
Підсумовуючи, ненадання відповідачем згоди на списання його коштів унеможливлює отримання залізницею належних їй платежів у строк, визначений Договором, а саме не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг (складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами). Відповідно, прострочення платежів починається після двох робочих днів від дня складення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами.
Таким чином, посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на відсутність строку для оплати наданих послуг спростовується умовами укладеного між сторонами договору.
Оскільки оплата за надані залізницею послуги здійснюється негайно в день підписання (оформлення) накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами, відомості плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню з дня, наступного за днем оформлення накопичувальної картки.
Так, за порушення строків внесення плати за користування вагонами позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Припис ч.2 ст.625 ЦК України застосовується судом за наявності порушення боржником будь-якого грошового зобов`язання. Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже, обов`язок зі сплати 3% річних та інфляційних втрат виникає безпосередньо з Цивільного кодексу України.
Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, Позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Таким чином, з урахуванням положень наведених вище норм та обставин справи, зокрема, з огляду на підтвердження факту прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання (зі сплати за користування вагонами та зберігання вантажу) та ненадання ним доказів які б спростовували таке порушення, у позивача виникло право для нарахування сум, у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% та інфляційних втрат, які обґрунтовані нормою ст. 625 ЦК України, що підлягає застосуванню у разі порушення грошового зобов`язання, підлягають задоволенню.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За викладених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 у справі №904/5331/25 необхідно скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Зважаючи на задоволення апеляційної скарги позивача, судові витрати, понесені у зв`язку із подачею позову та апеляційними оскарженнями, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на відповідача.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 у справі №904/5331/25 - задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2025 у справі №904/5331/25 - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, ідентифікаційний код 00191023) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) 749,62 грн. – інфляційні втрати, 176,97 грн. – 3% річних, 2 422,40 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову, про що видати наказ.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн., про що видати наказ.
Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін