КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ № 320/26589/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Київській області
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємць ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 18 червня 2024 року № 936/10-36-24-08/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку та включити його до реєстру платників єдиного податку.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин положення підпункту 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України у спосіб, який фактично надає цій нормі зворотну дію в часі. Позивач вказує, що станом на 01.04.2023, тобто на дату переходу на другу групу платника єдиного податку, Податковий кодекс України не містив спеціальних обмежень щодо пропорційного визначення граничного обсягу доходу для платників єдиного податку, які у 2023 році застосовували особливості оподаткування, передбачені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України. На переконання позивача, відповідні зміни були внесені лише Законом України від 30.06.2023 №3219-ІХ, який набрав чинності 01.08.2023, а тому не можуть застосовуватися до правовідносин, що виникли та існували до набрання ним чинності. Позивач також зазначає, що у 2023 році загальний граничний обсяг доходу для платника єдиного податку другої групи становив 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового року, тобто 5 587 800,00 грн. Оскільки задекларований ним дохід за 2023 рік склав 4 976 831,00 грн, такий дохід не перевищив встановленого Податковим кодексом України граничного обсягу. Крім того, позивач наголошує, що рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку прийнято за результатами камеральної перевірки, тоді як така перевірка, з огляду на її предмет та межі, не може бути належною підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку прийнято правомірно. Відповідач вказує, що позивач у 2023 році застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України, а тому до нього підлягали застосуванню положення підпункту 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України. На думку відповідача, граничний обсяг доходу для позивача за 2023 рік мав визначатися пропорційно кількості календарних місяців, протягом яких позивач не застосовував особливості оподаткування за ставкою 2%, у зв`язку з чим такий граничний обсяг становив 4 656 500,00 грн. Оскільки задекларований позивачем дохід за 2023 рік склав 4 976 831,00 грн, відповідач дійшов висновку про перевищення граничного обсягу доходу на 320 331,00 грн, що, на його переконання, є підставою для анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку. Також відповідач подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, посилаючись на важливість спору, необхідність повного та всебічного з`ясування обставин справи, а також на значення цієї категорії справ для платників податків та контролюючого органу.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2026 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 320/26589/25 відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2026 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Київській області та здійснює господарську діяльність за основним видом економічної діяльності 13.94 - виробництво канатів, мотузок, шпагату та сіток.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 01.04.2014 по 31.01.2023 перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку другої групи зі ставкою 20% від мінімальної заробітної плати.
У січні 2023 року позивач подав заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та перехід з 01.02.2023 на спрощену систему оподаткування за третьою групою зі ставкою єдиного податку у розмірі 2% доходу.
У березні 2023 року позивачем подано заяву про перехід з 01.04.2023 на другу групу платника єдиного податку зі ставкою єдиного податку 20% від мінімальної заробітної плати.
29.02.2024 позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку за 2023 рік, у якій задекларовано обсяг доходу у сумі 4 976 831,00 грн.
24.05.2024 Головним управлінням ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питання заниження податкових зобов`язань по єдиному податку та умов застосування спрощеної системи оподаткування, за результатами якої складено акт №32312/10-36-24-08/ НОМЕР_1 .
За висновками акта камеральної перевірки контролюючий орган дійшов висновку про перевищення позивачем граничного обсягу доходу, визначеного для платника єдиного податку другої групи, оскільки, на думку відповідача, у 2023 році такий граничний обсяг мав визначатися пропорційно кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Відповідач визначив, що граничний обсяг доходу позивача за 2023 рік становив 4 656 500,00 грн, тоді як задекларований дохід склав 4 976 831,00 грн, у зв`язку із чим, на думку контролюючого органу, позивачем перевищено граничний обсяг доходу на 320 331,00 грн.
На підставі вказаного акта камеральної перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято рішення від 18.06.2024 № 936/10-36-24-08/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2024.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 18.06.2024 № 936/10-36-24-08/ НОМЕР_1 , а також зобов`язати відповідача відновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку та включити його до реєстру платників єдиного податку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на презумпції правомірності рішень платника податку, відповідно до якої у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне, множинне трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне, множинне трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Згідно з пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності є особливим механізмом справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, визначених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, установленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
За змістом підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України до другої групи платників єдиного податку належать фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового року.
Відповідно до пункту 293.1 статті 293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня податкового року, другої групи - у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом на 01 січня податкового року, третьої групи - у відсотках до доходу.
Згідно з пунктом 293.2 статті 293 Податкового кодексу України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць.
Підпунктом 293.3.1 пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України передбачено, що відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом, або 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.
За приписами пункту 293.8 статті 293 Податкового кодексу України ставки, встановлені пунктами 293.3-293.5 цієї статті, застосовуються з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, зокрема у разі перевищення платником єдиного податку обсягу доходу, встановленого пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.
Згідно з підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у випадках та в строки, визначені цією нормою, зокрема у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу.
Відповідно до пункту 299.1 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Згідно з пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених цією нормою.
Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виявлення контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, установлених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, у якому допущено порушення.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було доповнено пунктом 9, яким на період дії воєнного стану встановлено особливості застосування положень розділу XIV Податкового кодексу України.
Законом України від 30.06.2023 № 3219-ІХ, який набрав чинності 01.08.2023, підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 9-1, який врегульовує особливості переходу суб`єктів господарювання, які використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, на систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування, передбачених пунктом 9 цього підрозділу.
Відповідно до підпункту 9-1.1 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи, які станом на 31.07.2023 використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, та не відмовилися від їх використання самостійно, з 01.08.2023 автоматично вважаються такими, що застосовують систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування, передбачених пунктом 9 цього підрозділу.
Згідно з підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, розрахунках платника податків, а також даних систем електронного адміністрування та інших інформаційних систем, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм свідчить, що реєстрація платника єдиного податку є безстроковою, а її анулювання можливе лише у випадках і порядку, прямо визначених Податковим кодексом України, за умови належного встановлення контролюючим органом факту порушення платником вимог перебування на спрощеній системі оподаткування.
Водночас спеціальне правило пропорційного визначення граничного обсягу доходу платника єдиного податку у 2023 звітному році було запроваджене лише Законом України від 30.06.2023 №3219-ІХ, який набрав чинності 01.08.2023, а тому його застосування має здійснюватися з урахуванням принципів дії нормативно-правового акта в часі, правової визначеності та презумпції правомірності рішень платника податків.
Відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України до другої групи платників єдиного податку належать фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового року.
Станом на 01.01.2023 розмір мінімальної заробітної плати становив 6700,00 грн, у зв`язку з чим граничний обсяг доходу для платника єдиного податку другої групи у 2023 році становив 5 587 800,00 грн.
Судом встановлено, що позивач у податковій декларації платника єдиного податку за 2023 рік задекларував дохід у сумі 4 976 831,00 грн, тобто у розмірі, який є меншим за загальний граничний обсяг доходу, передбачений підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України для платника єдиного податку другої групи.
Разом з тим, спір у цій справі виник не щодо співвідношення задекларованого доходу позивача із загальним лімітом, встановленим пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, а щодо правомірності застосування відповідачем спеціального правила пропорційного визначення такого ліміту, запровадженого підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було доповнено пунктом 9, яким на період дії воєнного стану встановлено особливості застосування положень розділу XIV Податкового кодексу України.
У подальшому Законом України від 30.06.2023 №3219-ІХ, який набрав чинності 01.08.2023, підрозділ 8 розділу ХХ Податкового кодексу України було доповнено пунктом 9-1, яким врегульовано особливості переходу суб`єктів господарювання, які використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, на систему оподаткування, на якій такі платники перебували до обрання особливостей оподаткування.
Підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Саме на зазначену норму відповідач послався як на підставу для висновку про те, що граничний обсяг доходу позивача у 2023 році мав становити не 5 587 800,00 грн, а 4 656 500,00 грн, тобто пропорційно кількості місяців перебування позивача на другій групі платника єдиного податку після припинення застосування особливостей оподаткування за ставкою 2%.
Оцінюючи такі доводи відповідача, суд зазначає, що станом на дату переходу позивача з 01.04.2023 на другу групу платника єдиного податку Податковий кодекс України не містив положення, яке б встановлювало спеціальний порядок пропорційного визначення граничного обсягу доходу для платника єдиного податку у 2023 році у зв`язку з попереднім застосуванням особливостей оподаткування, передбачених пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Відповідне правове регулювання з`явилося у Податковому кодексі України лише з 01.08.2023, тобто з моменту набрання чинності Законом України від 30.06.2023 №3219-ІХ.
За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі та регулюють відносини, які виникли після набрання ними чинності, а також відносини, які виникли до набрання ними чинності, але продовжують існувати після цього, якщо інше прямо не передбачено законом і якщо таке регулювання не погіршує становища особи.
Надання новому податковому правилу зворотної дії в часі, наслідком якого є погіршення становища платника податків, зокрема позбавлення його права перебувати на спрощеній системі оподаткування, суперечить принципам правової визначеності, стабільності податкового законодавства та законних очікувань платника податків.
Суд враховує, що на момент повернення позивача з 01.04.2023 на другу групу платника єдиного податку останній обґрунтовано міг розраховувати на застосування до нього загального річного граничного обсягу доходу, визначеного підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України. 
Жодної норми, яка б на той час зменшувала такий ліміт пропорційно до кількості місяців перебування на відповідній групі, Податковий кодекс України не містив.
Відтак подальше застосування відповідачем норми, яка набрала чинності 01.08.2023, до правовідносин, що мали місце до цієї дати, фактично означає погіршення становища позивача, що є несумісним із принципом правової визначеності.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.04.2025 у справі №160/23272/24, відповідно до якої підпункт 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України, який набрав чинності 01.08.2023, не може встановлювати обмеження на обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку в період до 31.07.2023.
Верховний Суд у зазначеній постанові виходив з того, що застосування спеціального правила пропорційного визначення граничного обсягу доходу до періоду до набрання чинності відповідними змінами суперечить принципу правової визначеності та фактично покладає на платника податків негативні наслідки за недотримання правила, яке на момент виникнення відповідних правовідносин ще не існувало.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки позивач у 2023 році застосовував особливості оподаткування за ставкою 2%, то до нього автоматично підлягав застосуванню підпункт 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України за весь 2023 рік.
Сам факт того, що законодавець у серпні 2023 року встановив спеціальне правило для 2023 звітного року, не означає, що таке правило може застосовуватися до періоду, коли воно ще не було чинним, якщо наслідком такого застосування є погіршення становища платника податків.
Такий підхід є несумісним із вимогами передбачуваності податкового регулювання та забороною покладення на особу негативних наслідків за порушення правила, яке не діяло у відповідний період.
Суд також критично оцінює посилання відповідача на те, що задекларований позивачем дохід перевищив розрахований контролюючим органом пропорційний ліміт у сумі 4 656 500,00 грн.
Такий розрахунок є похідним від застосування відповідачем підпункту 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України до всього 2023 року, у тому числі до періоду до 01.08.2023. Оскільки суд дійшов висновку про неправомірність такого підходу, відповідно, і визначений відповідачем пропорційний граничний обсяг доходу не може вважатися належною правовою підставою для висновку про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування.
При співвідношенні фактично задекларованого позивачем доходу у сумі 4 976 831,00 грн із граничним обсягом доходу для платника єдиного податку другої групи, визначеним підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, у сумі 5 587 800,00 грн, перевищення такого граничного обсягу судом не встановлено.
Окремо суд звертає увагу на спосіб, у який відповідач дійшов висновку про наявність підстав для анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, розрахунках платника податків, а також даних систем електронного адміністрування та інших інформаційних систем, визначених цим Кодексом.
Таким чином, камеральна перевірка за своєю правовою природою є формою податкового контролю, обмеженою даними податкової звітності та інформаційних систем контролюючого органу, і не передбачає повного дослідження всієї сукупності обставин, пов`язаних із набуттям, зміною або припиненням статусу платника єдиного податку.
Відповідно до пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, прямо передбачених цією нормою.
Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виявлення контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, у якому допущено порушення.
Аналіз наведених норм свідчить, що анулювання реєстрації платника єдиного податку є істотним втручанням у право особи на обрану систему оподаткування та ведення господарської діяльності, а тому таке рішення може бути прийняте лише за умови достовірного встановлення контролюючим органом факту порушення платником вимог перебування на спрощеній системі оподаткування.
Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 15.04.2025 у справі №160/23272/24 також зазначив, що рішення про виключення платника з реєстру платників єдиного податку не може бути прийнято за наслідками камеральної перевірки такого платника, якщо за результатами такої перевірки контролюючий орган фактично вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для втрати платником права на застосування спрощеної системи оподаткування.
У цій справі оскаржуване рішення прийняте саме на підставі акта камеральної перевірки від 24.05.2024 № 32312/10-36-24-08/3102917075. При цьому з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем проводилася інша перевірка, у межах якої належним чином досліджено всі обставини, необхідні для висновку про втрату позивачем права на перебування на спрощеній системі оподаткування.
Доводи відповідача про те, що предметом камеральної перевірки було заниження податкових зобов`язань по єдиному податку та умови застосування спрощеної системи оподаткування не спростовують наведеного висновку суду, оскільки сама назва або сформульований контролюючим органом предмет перевірки не змінює правової природи камеральної перевірки та не розширює її межі поза встановлені Податковим кодексом України.
Так само не можуть бути прийняті судом доводи відповідача про те, що позивач мав перейти на застосування ставки єдиного податку у розмірі 15% із суми перевищення або відмовитися від застосування спрощеної системи оподаткування. Такі обов`язки виникають у платника лише за наявності факту перевищення граничного обсягу доходу, встановленого законом. Оскільки судом не встановлено належної правової підстави для висновку про таке перевищення, відповідно, відсутні й підстави для покладення на позивача зазначених відповідачем наслідків.
Щодо посилань відповідача на формальне порушення процедури чи можливість визнання такого порушення несуттєвим суд зазначає, що в цій справі порушення не є виключно формальним. Відповідач не лише обрав неналежний спосіб податкового контролю, а й застосував норму податкового законодавства у спосіб, що погіршила становище позивача шляхом фактичного поширення її дії на період до набрання нею чинності. Таке порушення безпосередньо вплинуло на зміст прийнятого рішення, оскільки саме на підставі такого підходу відповідач дійшов висновку про перевищення позивачем граничного обсягу доходу та анулював його реєстрацію платника єдиного податку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Головного управління ДПС у Київській області від 18.06.2024 № 936/10-36-24-08/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача відновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку та включити його до реєстру платників єдиного податку суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може, зокрема, визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, а також зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Оскільки підставою виключення позивача з реєстру платників єдиного податку було саме оскаржуване рішення, яке суд визнав протиправним, ефективний захист порушеного права позивача потребує не лише скасування такого рішення, а й покладення на відповідача обов`язку відновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку.
Невжиття такого способу захисту призвело б до формального скасування рішення без фактичного поновлення порушеного права, що не відповідало б завданню адміністративного судочинства та принципу ефективності судового захисту.
Оскільки скасування оскаржуваного рішення саме по собі не забезпечує повного та ефективного поновлення порушених прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність також зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку та включити його до реєстру платників єдиного податку.
Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як того вимагає від сторін приписи частини першої статті 77 КАС України.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.
Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідно судом встановлено протиправність прийнятого відповідачем спірного рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку, таке рішення не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір на суму 6 056,00 грн.
Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 6 056,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у Київській області.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 18 червня 2024 року № 936/10-36-24-08/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року.
3. Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку та включити його до реєстру платників єдиного податку.
4. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5-А; код ЄДРПОУ 44096797) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя   Панова Г. В.