Справа №587/4220/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2255/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Худика А.М. (суддя-доповідач), суддів: Замченко А.О., Черних О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», яка подана його представником – адвокатом Кеню Денисом Васильовичем, 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2026 року, ухвалене у складі судді Ніколаєнко О.О. у м. Суми, повне судове рішення складене 10.04.2026
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
 
Представник позивача Кеню Д.В. від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (далі – ТОВ «Цикл Фінанс») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути заборгованість у розмірі 42 171,62 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками.
Свої вимоги мотивує тим, що між відповідачем та АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти, однак належним чином зобов`язання не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач зазначає, що на підставі договору факторингу до нього перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором, тому він набув статусу нового кредитора та має право на стягнення заборгованості у судовому порядку.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2026 рокувідмовлено у задоволенні позовних ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2023470696 від 07.04.2019 року в розмірі 42171,62 грн. у зв`язку з необґрунтованістю.
Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено доказами, що за наслідками укладення договору факторингу він набув права майнової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2023470696 від 07.04.2019, оскільки позивач не надав реєстр боржників на підтвердження передачі права вимоги саме за даним кредитним договором, а ухвалу суду про витребування вказаного доказу не виконав. Суд зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України саме на сторону покладається обов`язок доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому за результатами розгляду справи суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача заборгованості у розмірі 42 171,62 грн., у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
 
11 травня 2026 року представник відповідача ТОВ «Цикл Фінанс» – адвокат Кеню Д.В. подав до Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01.04.2026 та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 задовольнити, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 2023470696 від 07.04.2019 у розмірі 42 171,62 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з поданням апеляційної скарги, у розмірі 3 000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 07 квітня 2019 року між АТ «Отп Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2023470696, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами, а 18 серпня 2021 року між АТ «Отп Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу № 18/08/21, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. На дату звернення до суду борг за кредитним договором становив 42 171,62 грн., при цьому зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів відповідачем не виконано ні первісному кредитору, а ні новому, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про ненадання реєстру боржників на підтвердження передачі права вимоги за кредитним договором № 2023470696 від 07.04.2019 року є помилковим, оскільки при подачі позовної заяви було додано копію витягу з додатку до договору факторингу № 18/08/21, який підтверджує перехід права вимоги до відповідача. Апелянт зазначає, що позовна заява зі всіма додатками, у тому числі з копією витягу з додатку до договору факторингу, була направлена до Зарічного районного суду міста Суми, а тому твердження суду першої інстанції про відсутність доказів про перехід права вимоги до відповідача за кредитним договором не відповідає дійсності. Також зазначено, що до суду першої інстанції були надані копія кредитного договору, копія договору факторингу, копія акту приймання-передачі реєстру боржників, копія витягу з додатку до Договору факторингу та копія платіжної інструкції до договору факторингу, а отже ТОВ «Цикл Фінанс» довів належними та достатніми доказами факт укладання та відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2023470696 від 07.04.2019.
Апелянт вказує, що договір факторингу містить всі необхідні істотні умови, свідчить про належне відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, є дійсним та в судовому порядку не оскаржувався, а суд першої інстанції проігнорував надані ТОВ «Цикл Фінанс» докази на підтвердження переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором, що призвело до хибних висновків, які суперечать обставинам справи та порушують його право на захист.
Узагальнені доводи та заперечення відзиву на апеляційну скаргу
 
21 травня 2026 року відповідач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10.04.2026 у справі № 587/4220/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Цикл Фінанс» – без задоволення. 
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – законним та обґрунтованим, оскільки позивач не довів належним чином переходу права вимоги, належне включення саме кредитного договору № 2023470696 від 07.04.2019 до реєстру боржників та факт набуття статусу нового кредитора у спосіб, передбачений законом, а надані копії документів не можуть вважатися достатніми та беззаперечними доказами виникнення у ТОВ «Цикл Фінанс» права вимоги до відповідача. Зазначено, що доводи апеляційної скарги спрямовані переважно на переоцінку доказів, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції, при цьому позивач не навів переконливих підстав, які б свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, тоді як суд першої інстанції дослідив подані сторонами докази, надав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позов подано лише у 2025 році, тобто через значний проміжок часу після виникнення прострочення за кредитними зобов`язаннями, а позивачем не надано належних доказів переривання перебігу строку позовної давності, визнання боргу відповідачем або інших обставин, які могли б свідчити про поновлення такого строку, а вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та завищеними, оскільки не доведено співмірність заявлених витрат складності справи, обсягу наданих послуг та фактично виконаних робіт.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
07 квітня 2019 року між АТ «Отп Банк» та відповідачем був укладений договір про споживче кредитування № 2023470696, який за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про обслуговування кредитної лінії. Згідно з умовами вказаного договору відповідач отримав кредит в сумі 7 475,13 грн., з яких 6573,00 грн. – на придбання товару у продавця, зобов`язався повернути його, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Крім того розділом 2 договору передбачено відкриття поточного (карткового) рахунку та отримання електронного платіжного засобу. За користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору.
На дату укладення заяви – анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць.
На дату укладення заяви – анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01% річних.
Передбачено, що всі інші умови кредитування (зобов`язання по кредитній лінії) визначено в інформаційному листку (а.с. 23).
Додатком до договору є графік платежів за наданий споживчий кредит (а.с. 24)
Паспортом споживчого кредиту, який також підписаний відповідачкою, визначено умови надання споживчого кредиту та відкриття кредитної лінії. (а.с. 24 зв)
Банк виконав умови договору та на підставі заяви відповідача надав йому вказані кошти – відповідач оформив покупку в ТОВ «Дієса» (а.с. 28зв-29зв).
На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2023470696 станом на 18.08.2021, відповідно до якого за період з 08.04.2019 по 22.07.2021 за рахунком № 262021179558UAH утворилась заборгованість у розмірі 42 171,62 грн. (а.с. 33зв.-42зв.).
18 серпня 2021 року між АТ «Отп Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» був укладений договір факторингу № 18/08/21, згідно з яким АТ «Отп Банк» відступив на користь ТОВ «Цикл Фінанс» права вимоги за кредитними договорами (а.с. 17-19).
До договору факторингу долучено акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021 (а.с. 9зв.), витяг з додатку № 1 до договору факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021 (реєстру боржників) (а.с. 15зв.) та платіжне доручення № 1592 від 18.08.2021 (а.с. 21). 
Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021 клієнт передав, а фактор прийняв відповідно до вимог п. 8.3 договору факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021 реєстр боржників № 1, кількість боржників у якому становить 9 499 на загальну суму 106 590 417,61 грн. (а.с. 9зв.). 
Відповідно до платіжного доручення № 1592 від 18.08.2021 ТОВ «Цикл Фінанс» сплатило АТ «ОТП Банк» 2 366 306,98 грн за договором факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021 (а.с. 21). 
Згідно з витягом з додатку № 1 до договору факторингу № 18/08/21 від 18.08.2021 (реєстру боржників) ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1  у сумі 42 171,62 грн, з яких 25 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 17 171,62 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 15зв.).
На підтвердження понесених судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, долучено договір про надання правничої допомоги № 43453613 від 02 січня 2025 року, додаткову угоду № 2023470696 від 25 серпня 2025 року (а.с. 19зв.) та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кеню Д.В., відповідно до якого адвокатом здійснено правовий аналіз обставин спірних правовідносин, складено позовну заяву та сформовано додатки до неї, вартість яких становить 3 000 грн (а.с. 16). 
Крім того, до апеляційної скарги долучено акт № 2023470696 від 11.05.2026 року, який підтверджує факт надання правничої допомоги адвокатом, а також детальний опис виконаних робіт, згідно з яким адвокатом Кеню Д.В. витрачено 4 години на підготовку апеляційної скарги загальною вартістю 3 000,00 грн (а.с. 97).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
 
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача, що, на підставі ст. 599 та ч. 1 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України в разі неправомірного, незаконного користування боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вказав на таке.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за ч. 1 ст. 1050 ЦК України, застосуванню в таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
При вирішенні спору судом враховується, що відповідач отримав кредитні кошти, був повідомлений про умови, правила та відсотки банку, однак належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що створило заборгованість.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Щодо розрахунку заборгованості та підтвердження її первинними документами 
 
Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2023470696 станом на 18.08.2021, відповідно до якого за період з 08.04.2019 по 22.07.2021 за рахунком № 262021179558UAH утворилась заборгованість у розмірі 42 171,62 грн. На підтвердження розміру заборгованості також долучено виписку з рахунку клієнта № 2023470696_CARD за період з 07.04.2019 по 18.08.2021, яка містить інформацію щодо руху коштів, нарахування відсотків та стану заборгованості за кредитним договором (а.с. 10-14зв).
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до абз. 1 п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц.
У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 372/223/17 міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів на рахунку, заявами на переказ готівки тощо.
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц).
З огляду на викладене, до позовної заяви було долучено належним чином засвідчену виписку по особовому рахунку відповідача за період з 07.09.2019 по 18.08.2021, яка є первинним банківським документом та належним доказом наявності заборгованості за кредитним договором. Зазначена виписка підтверджує факт користування відповідачем кредитними коштами, які були доступні на його рахунку та використовувалися ним у власних цілях. При цьому, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахованої банком, відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір заборгованості, що є його процесуальним обов`язком. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також контррозрахунку заборгованості чи інших належних доказів відповідачем до суду не подано.
Щодо доказів відступлення права вимоги та повідомлення відповідача про заміну кредитора
 
ТОВ «Цикл Фінанс» надає належним чином засвідчені копії договору факторингу, витягу з реєстру боржників (додаток № 1) до договору факторингу та платіжної інструкції до договору факторингу. Договір факторингу містить усі необхідні істотні умови, які свідчать про чинність цього договору та належне відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, а оплата права грошової вимоги за договором факторингу підтверджується наданою платіжною інструкцією, копію якої було додано до позовної заяви. Отже, з урахуванням зазначених норм та вимог чинного законодавства України, факт переходу до ТОВ «Цикл Фінанс» прав первісного кредитора позивач довів належними та достатніми доказами. Факт укладання та відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором є доведеним.
Щодо доводів про те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка була повідомлена про відступлення права вимоги та заміну кредитора відповідно до вимог статті 516-518 ЦК України, апеляційний суд зауважує, що такі доводи не можуть бути підставою для визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги, оскільки відповідно до змісту статті 516 ЦК України боржник, який не отримав письмового повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Відповідачка не надала доказів виконання своїх зобов`язань за договором перед первісним кредитором АТ «Отп Банк», а тому вона несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за договором про споживче кредитування № 2023470696перед новим кредитором ТОВ «Цикл Фінанс» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 липня 2025 року у справі № 552/1473/23, від 17 вересня 2025 року у справі 754/17055/21.
Отже, ТОВ «Цикл Фінанс» є належним позивачем у справі за вимогами, що виникли із зобов`язань за договором про споживче кредитування № 2023470696.
Щодо доказів про застосування до спірних правовідносин позовної давності
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилалася на те, що суд першої інстанції не застосував позовну давність до спірних правовідносин.
За приписами ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263, 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме, продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року вказаним Законом. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався і триває надалі.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що 04.09.2025 набув чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025, який відновлює перебіг строків позовної давності. З розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено норму, що зупиняла строки на час воєнного стану (пункт 19).
Разом із тим позивач звернувся до суду першої інстанції 02.09.2025, тобто до набрання чинності зазначеним Законом та поновлення перебігу строку позовної давності.
Отже, виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про споживче кредитування № 2023470696 є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги. 
 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частина першої статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пункту 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Висновки суду щодо судових витрат
 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Ураховуючи, що апеляційний суд ухвалює нове рішення по суті заявлених позивачем вимог, слід змінити розподіл судових витрат, які суд першої інстанції поклав на позивача у зв`язку із відмовою в позові. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.
Зважаючи на те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633 грн 60 коп. 
Отже, загалом за подання позовної заяви та апеляційної скарги з відповідачки на користь позивача слід стягнути 6 056,00 грн. (2 422,40 грн + 3 633,60 грн.).
Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Відповідно до частин три, чотири статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Позивач в суді першої інстанції просив стягнути з відповідача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач в суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 
З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Водночас колегія суддів не погоджується із заявленим ТОВ «Цикл Фінанс» розміром витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн.
Відповідно до частин 4-5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, колегія суддів враховує, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції не був пов`язаний зі значним обсягом процесуальної роботи, справа не є складною з фактичної чи правової точки зору, не потребувала підготовки значної кількості процесуальних документів, дослідження нового масиву доказів чи участі представника у судових засіданнях. При цьому підготовка апеляційної скарги здійснювалася на підставі матеріалів справи, які вже були сформовані та досліджені судом першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн не відповідає критерію співмірності та є завищеною. Враховуючи характер виконаної роботи, обсяг наданих послуг, складність справи та принцип розумності судових витрат, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Цикл Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 000,00 грн.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені у судах першої та апеляційної інстанцій, у загальному розмірі 4 000,00 грн, що відповідає критеріям дійсності, необхідності, розумності та співмірності таких витрат. 
Таким чином, загальний розмір судових витрат, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 10 056,00 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, Сумський апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», яка подана його представником – адвокатом Кеню Денисом Васильовичем, задовольнити.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2026 року скасуватита ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 2023470696 від 07.04.2019 у розмірі 42 171,62 грн та судові витрати у загальному розмірі 10 056,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	А.М. Худик	

Судді: А.О. Замченко 

О.М. Черних