ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/1974/25 пров. № А/857/36135/25	

суддя в 1-й інстанції – Юзьків М.І.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Заверухи О.Б., Ільчишин Н.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року, ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м.Львові у справі за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету податковий борг у сумі 9401,15 грн

1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету податковий борг у сумі 9401 (дев`ять тисяч чотириста одна) грн. 15 коп.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг, заявлений до стягнення є узгодженим, матеріали справи містять копію Податкової декларації відповідача про майновий стан і доходи №22774 від 27.03.2019 року на суму 9 401,15 грн., подану ним особисто, відповідно є усі підстави для задоволення позову і стягнення відповідного боргу.
1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково задовольнив вимоги позивача, оскільки відповідно до положень ПК України, сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку. Наголошує на тому, що виходячи з матеріалів справи корінець податкової вимоги направлявся податковим органом ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_1 , проте вказана адреса відмінна від місця його реєстрації. Звертає увагу суду на те, що сума податкового боргу є неузгодженою, оскільки жодної податкової вимоги ОСОБА_1 не отримував, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову.

1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач скористався своїм правом на подання відзиву в порядку ст.304 КАС України, у якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, а також відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволеню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що фізична особа ОСОБА_1 має податковий борг перед бюджетом, який складається із сум податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб, що складається із основного платежу. Заборгованість згідно карток особових рахунків та довідки про заборгованість №751/5/13-01-13-03 від 21.01.2025 року складає 9 401,15 гривень з податку на доходи фізичних осіб, яка виникла на підставі поданої відповідачем податкової декларації про майновий стан і доходи №22774 від 27.03.2019 року на суму 9 401,15 грн.
Позивач стверджує, що відповідач суму боргу не сплатив, що стало підставою для звернення до суду.

2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755VI є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.
В силу п.15.1. ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з підп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп.14.1.39. п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно з п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (п.56.11. ст.56 ПК України).
За змістом підп.14.1.175 п.14.1 ст.4 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання, визначена платником самостійно, статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене, чи були правові підстави для її стягнення.
Сталою та послідовною є практика Верховного Суду (зокрема справи №640/17763/21, №160/13436/22), відповідно до якої у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкової вимоги, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Щоб певну суму назвати податковим боргом, така сума повинна бути безперечно доведена до боржника, про наявність суми несплаченого податку платник податків повинен бути повідомлений. Податковий орган, звертаючись до суду з позовом про стягнення податкового боргу, повинен провести узгодження суми боргу, оскільки податковим боргом визначається сума узгодженого грошового зобов`язання.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що податковий борг у цій справі є узгодженим і виник на підставі самостійно визначеного позивачем податкового зобов`язання, а саме шляхом подання ним декларації про майновий стан і доходи від 27.03.2019р. у якій вказано отриману суму доходів, зокрема від успадкованого чи отриманого у дарунок майна, яка склала 188023 грн., на яку нараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 9401,15грн., яка і складає суму боргу та військовий збір в сумі 2820, 35 грн., який було сплачено 25.06.2019 самостійно. 
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначена податкова декларація подана відповідачем не як фізичною – особою підприємцем, а саме як фізичною особою, що спростовує заперечення відповідача про те, що він ніколи не був зареєстрований як фізична – особа підприємець.
Спірним у цій справі також є питання належного вручення податкової вимоги, зокрема відповідач стверджує, що податкова вимога надіслана йому не була.
Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.42.2. ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п.42.5. ст.42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.

При цьому, суд звертає увагу, що питання правомірності підстав виникнення податкового боргу не охоплюється предметом цього позову, оскільки підстави виникнення податкових зобов`язань не є предметом дослідження у цій справі, а отже суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність покликання відповідача в апеляційній скарзі про протиправність податкової вимоги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з метою погашення податкового боргу була сформована та надіслана відповідачу податкова вимога форми «ф» від 05 вересня 2019 року №120941-51, за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто за адресою, вказаною відповідачем у податковій декларації.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (дата реєстрації 20.09.2016). Така інформація підтверджується відповіддю ДМС України №1090720 від 04.02.2025.

Відповідно до п.45.1. ст.45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. Податковою адресою платника податків - електронного резидента (е-резидента) визнається електронна адреса, зазначена такою особою у заяві про набуття статусу електронного резидента (е-резидента).

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 подав податкову декларацію про майновий стан і доходи від 27.03.2019 у якій вказав податкову адресу (місце проживання) платника податку - АДРЕСА_1 , за якою відповідно податковий орган і надіслав податкову вимогу, тому, враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що Головне управління ДПС України у Львівській області дотрималося процедури надіслання податкової вимоги, а відтак доводи апелянта є безпідставними.

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно із п.70.7. ст.70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення. Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача узгодженого грошового зобов`язання, яке у встановлені Податковим кодексом України строки не було сплачено, внаслідок чого воно набуло статусу податкового боргу. При цьому контролюючим органом дотримано визначений законодавством порядок повідомлення платника податків про наявність податкового боргу, оскільки податкову вимогу було направлено за податковою адресою, зазначеною самим апелянтом у поданій ним податковій декларації про майновий стан і доходи, що відповідає вимогам статей 42 та 45 Податкового кодексу України. 

Доводи апеляційної скарги щодо неузгодженості податкового зобов`язання та порушення процедури надіслання податкової вимоги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються наявними у справі доказами. Посилання апелянта на протиправність податкових повідомлень-рішень не підлягають оцінці у межах даного спору, предметом якого є стягнення податкового боргу, а не перевірка правомірності визначення податкових зобов`язань. За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі №380/1974/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. О. Кушнір 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Н. В. Ільчишин