Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
05 червня 2026 року № 826/6106/18 

Харківський окружний адміністративний суд у складі 
головуючого судді Мельникова Р.В., 
за участю секретаря судового засідання – Лапіної Ю.В.,
представника Офісу Генерального прокурора - Декалюка Д.Е.
представника позивача - Колотілової Н.В.,
представника відповідача - Заведія В. І., 
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вожакіної Т. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не передбачення в державному контракті від 18.04.2017 № 308/17/7 умови про зобов`язання виконавця укласти компенсаційний (офсетний) договір згідно з вимогами п. 2 ст. 8 Закону України "Про державне оборонне замовлення", п. 29 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464;
- зобов`язати Міністерство оборони України вчинити дії щодо приведення умов державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7 у відповідність до п. 2 ст. 8 Закону України "Про державне оборонне замовлення", п. 29 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464.
В обґрунтування позову зазначено, що з огляду на норми діючого законодавства, якими врегульовано питання здійснення державного оборонного замовлення, внаслідок бездіяльності відповідача під час укладання та виконання державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7 у ньому не передбачено визначеної законом обов`язкової умови одержання Україною відповідного виду компенсації у сфери її застосування, способу виконання офсетних зобов`язань, офсетні коефіцієнти та їх розмір. Відсутність у вказаному державному контракті зазначених зобов`язань призводить до втрати державою можливості отримати інвестиції для розвитку оборонно-промислового комплексу, впровадження сучасних технологій, розроблення та виробництва їх вітчизняними виробниками. Генеральною прокуратурою на адресу Мінекономрозвитку здійснювалось направлення листів (повідомлень) про виявлені порушення інтересів держави внаслідок укладення державного контракту від 18.04.2017 №308/17/7 без укладення компенсаційного (офсетного) договору. Однак, оскільки Мінекономрозвитку не надало позивачу інформації щодо подальших дій та намірів щодо вжиття заходів для поновлення інтересів держави в спірних правовідносинах, позивач дійшов висновку, про бездіяльність уповноваженого суб`єкта, яка полягає у невжитті заходів відновлення та захисту інтересів держави, що зумовили звернення до суду із позовом у цій справі.
Також позивачем разом із позовом подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої зазначено, що про допущені відповідачем порушення інтересів держави стало відомо 02.03.2018 року після отримання Генеральною прокуратурою України копії державного контракту від 18.04.2017 року №308/17/7, надісланого листом Головного управління зв`язку та інформаційних систем Генерального штабу Збройних Сил України від 23.02.2018 року №319/33/105дск. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2018 року у справі № 826/6106/18 відкрито провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатись суддею Вєкуа Н.Г. в порядку загального позовного провадження; вирішено здійснювати розгляд справи у закритому судовому засіданні; призначено підготовче засідання, що відбудеться в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва.
Представником Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, правонаступником якого є Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, було подано до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що позовна заява є такою, що підлягає задоволенню, оскільки державним контрактом передбачено закупівлю продукції оборонного призначення на суму, що перевищує 5 млн євро, а тому відповідно до положень частини 2 статті 8 Закону України «Про державне оборонне замовлення» Міністерство оборони України повинно було передбачити в умовах контракту обов`язкову умову одержання Україною відповідного виду компенсацій у сфери її застосування, способу виконання офсетних зобов`язань, офсетні коефіцієнти та їх розмір. При цьому вказано, що Міністерство наполягало на наданні офсетних вимог та офсетних пропозицій Компанії «ASELSAN» та протоколом засідання офсетної комісії №2 від 27.09.2017 року визначено звернути увагу Міністерства оборони України та ДГЗП визначено "Спецтехноекспорт" на необхідність забезпечення отримання Україною компенсацій, відповідно до статті 8 Закону України "Про державне оборонне замовлення" під час укладення державного контракту на закупівлю продукції оборонного призначення. Разом з тим, низька якість підготовки офсетних вимог та порушення строків їх Міністерством оборони України, призвели до неналежного виконання надання рішення офсетної комісії від 27.09.2017 у частині військово-технічного співробітництва з компанію "ASELSAN", що встановлено протоколом засідання офсетної комісії №3 та № 4 від 12.12.2017 та 20.12.2017 відповідно.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2018 року у справі №826/6106/18 передано справу № 826/6106/18 за позовом Заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.05.2018 року у справі №826/6106/18 прийнято справу №826/6106/18 до свого провадження; розгляд справи вирішено здійснювати в загальному позовному провадженні, у закритому судовому засіданні та призначено підготовче засідання.
Представником відповідача до суду було подано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, наголошено, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, оскільки Міністерством оборони України державний контракт №308/17/7 було укладено 18.04.2017 року, а отже і позивач дізнався, що Міністерство оборони України мало б укласти компенсаційний договір, тому саме з цієї дати і слід рахувати строк на звернення до суду щодо нібито порушення вимог Закону України «Про державне оборонне замовлення», а позовна заява датована 23.03.2018 року, тобто із пропуском усіх допустимих та розумних строків, встановлених ст. 122 КАС України. Також представником відповідача вказано, що спірний у цій справі державний контракт за своєю правовою природою не є зовнішньоекономічним контрактом та був укладений з українським суб`єктом підприємницької діяльності, а не з нерезидентом. Відтак, вимога, викладена у п.2 ст.8 Закону України «Про державне оборонне замовлення» в даному конкретному випадку не може бути застосована саме до Міністерства оборони України, оскільки останнє не є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності за даним державним контрактом. Крім того, Міністерство оборони України не уповноважувалось Кабінетом Міністрів України на укладання контрактів щодо постачання підофсетної продукції в розумінні Порядку укладення компенсаційних (офсетних) договорів та видів компенсацій, що можуть надаватися за компенсаційними (офсетними) договорами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 року №432. В той же час, представником відповідача вказано, що сторона державного контракту (ДП ДГЗП "Спецтехноекспорт") листом повідомила про те, що відповідно до умов державного контракту від 18.04.2017 №308/17/7 рівень договірної ціни на продукцію встановлюється на підставі фактичних витрат виконавця, понесених ним у ході виконання контракту з урахуванням курсу долару США на момент купівлі іноземної валюти для оплати виробнику продукції. Купівля валюти для перерахування іноземному постачальнику, здійснювалася 05.07.2017 року, а відтак вартість продукції, що постачається за контрактом, складає близько 4,7 млн. євро, що не підпадає під дію ст. 8 Закону України “Про державне оборонне замовлення”. Факт відсутності підстав для виникнення офсету у результаті виконання державного контракту встановлено і у резолютивній частині рішення порядку денного, що зафіксовано у протоколі № 2 від 27.09.2017 офсетної комісії на чолі із заступником Міністра економічного розвитку і торгівлі України.
Також прокурором у справі було подано до суду заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій останній просить:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не передбачення в державному контракті від 18.04.2017 № 308/17/7 умови про зобов`язання виконавця укласти компенсаційний (офсетний) договір згідно з вимогами п. 2 ст. 8 Закону України "Про державне оборонне замовлення", п. 29 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464, п.3 Порядку укладення компенсаційних (офсетних) договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 №432;
- зобов`язати Міністерство оборони України вчинити дії щодо приведення умов державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7 у відповідність до п. 2 ст. 8 Закону України "Про державне оборонне замовлення", п. 29 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464, п.3 Порядку укладення компенсаційних (офсетних) договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 №432.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.01.2019 року у справі №826/6106/18 закрито підготовче провадження; призначено судове засідання для розгляду справи по суті у приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва.
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 до Харківського окружного адміністративного суду, згідно супровідного листа № 01-19/1430/25 від 31.01.2025 року передано 742 (сімсот сорок дві) судові справи згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025, зокрема адміністративну справу №826/6106/18.
Відповідно до статті 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.
Вказана адміністративна справа надійшла до провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Мельникова Р.В. 19.02.2025 за результатами автоматизованого розподілу судової справи відповідно до протоколу від 19.02.2025.
Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Мельникова Р.В. від 03.03.2025 адміністративну справу прийнято до розгляду та залишено без руху.
Ухвалою суду від 05.09.2025 продовжено розгляд справи за адміністративним позовом Заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії; розгляд адміністративної справи призначено у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 29.01.2026, зокрема, залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» (код ЄДРПОУ: 30019335, місцезнаходження: 04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 7).
Представник Офісу Генерального прокурора у судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.
Представник Кабінету Міністрів України у судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.
Представник Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України в судове засідання не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник Міністерства оборони України в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» у судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд під час розгляду справи встановив таке.
З метою реалізації функцій та повноважень, якими Міністерство оборони України наділено нормами діючого законодавства, останнім укладено з дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державним Госпрозрахунковим Зовнішньоторгівельним Підприємством «Спецтехноекспорт» (далі - ДГЗП «Спецтехноекспорт») державний контракт від 22.12.2016 № 308/16/125 на поставку (закупівлю) засобів радіозв`язку виробництва компанії «ASELSAN» (Турецька Республіка) на суму 54 140 509,00 грн (1 965 749 євро за курсом Національного банку України станом на 22.12.2017 - 27,542042 грн за 1 євро).
У подальшому Міністерство оборони України уклало з ДГЗП «Спецтехноекспорт» державний контракт від 18.04.2017 № 308/17/7 на поставку (закупівлю) продукції іноземних виробників за державним оборонним замовленням, згідно з яким виконавець зобов`язувався поставити засоби радіозв`язку виробництва компанії «ASELSAN» (Турецька Республіка).
У позовній заяві заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором вказано, що відповідно до умов п. 1.1 державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7 ДГЗП «Спецтехноекспорт» зобов`язувалося поставити оборонному відомству вироби на суму 177 814 150,47 грн (6 238 826,37 євро за курсом Національного банку України станом на 18.04.2017 - 28,501218 грн за 1 євро).
При цьому заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором зазначено, що вказані засоби радіозв`язку придбано ДГЗП «Спецтехноекспорт» на підставі зовнішньоекономічного контракту від 25.11.2016 № STE-2-192-K/Кі-16, укладеного з компанією «ASELSAN» (Турецька Республіка).
Прокурором вказано, що на виконання умов державних контрактів від 22.12.2016 №308/16/125 та від 18.04.2017 року №308/17/7 Міністерству оборони України протягом трьох календарних років за імпортом поставлено товари оборонного призначення виробництва компанії «ASELSAN» (Турецька Республіка) на суму понад 8,2 млн євро.
Із посиланням на положення ст. 8 Закону України «Про державне оборонне замовлення» прокурором вказано, що з листа Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України від 20.07.2017 № 403/1/1/5732 (має гриф «ДСК») вбачається, що відомості про рішення Кабінету Міністрів України щодо неукладання компенсаційних (офсетних) угод в Міноборони відсутні.
Заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором із посиланням на положення механізм планування державного оборонного замовлення, розміщення та коригування обсягів поставок (закупівлі) продукції, виконання робіт надання послуг за оборонним замовленням, а також здійснення контролю за виконанням оборонного замовлення, який визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464, Порядку укладення компенсаційних (офсетних) договорів га видів компенсацій, що можуть надаватися за компенсаційними (офсетними) договорами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 № 432 вказав, що у листі ДГЗП «Спецтехноекспорт» від 21.06.2017 № 31.2/131/5172-17 зазначено, що 16.03.2017 року компанія «ASELSAN» (Турецька Республіка) надала представникам Міністерства оборони України фінансові та економічні пропозиції щодо інвестицій у виробництво радіостанцій короткохвильового та ультракороткохвильового діапазону та локалізації алгоритмів шифрування, що є одним з видів офсетних компенсацій. Вказані пропозиції розглянуто та обговорено на засіданні Ради національної безпеки і оборони України 07.04.2017.
Відповідно до роз`яснення, наданого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України у листі від 02.03.2018 № 2732-13/9043-05 в порядку, визначеному п. 57 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459, у разі якщо державним контрактом передбачена закупівля продукції оборонного призначення за імпортом на суму, що перевищує п`ять мільйонів євро, обов`язковою умовою такого контракту є одержання Україною відповідних компенсацій.
Заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором вказано, що державним контрактом передбачено закупівлю Міністерством оборони України продукції оборонного призначення на суму 177 814 150,47 грн (6 238 826,37 євро згідно з курсом Національного банку України станом на 18.04.2017), а отже, вартість зазначених виробів на момент укладання державного контракту перевищувала 5 млн євро, що є свідченням допущення відповідачем бездіяльності під час укладання та виконання державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7, оскільки всупереч діючим нормативно-правовим актам в цьому контракті не передбачено визначеної законом обов`язкової умови одержання Україною відповідного виду компенсації і сфери її застосування, способу виконання офсетних зобов`язань, офсетні коефіцієнти та їх розмір, що призводить до втрати державою можливості отримати інвестиції для розвитку оборонно-промислового комплексу, впровадження сучасних технологій, розроблення та виробництва їх вітчизняними виробниками. Крім того, бездіяльність Міністерства оборони України під час укладання та виконання державного контракту підтверджуються і протоколом засідання офсетної комісії № 2 від 27.09.2017, зі змісту якого вбачається, що за результатом засідання цієї комісії звернуто увагу Міністерства оборони України та ДГЗП «Спецтехноекспорт» на необхідність забезпечення отримання Україною компенсацій відповідно до ст. 8 Закону України «Про державне оборонне замовлення» під час укладання державного контракту на закупівлю продукції оборонного призначення у компанії «ASELSAN» (Турецька Республіка). Також у протоколі засідання офсетної комісії від 12.12.2017 №3 міститься зазначення про те, що причинами, які призвели до неналежного виконання протокольного рішення офсетної комісії віл 27.09.2017 у частині військово-технічного співробітництва з компанією «ASELSAN» (Турецька Республіка), серед іншого, стали низька якість підготовки офсетних вимог та порушення строків їх надання Міністерством оборони України.
Під час розгляду справи прокурором Офісу Генерального прокурора надано додаткові пояснення, в яких зазначено, що норми законодавства та умови державного контракту від 18.04.2017 №308/17/7 свідчать про те, що вказаний державний контракт за своїм змістом є державним контрактом з оборонного замовлення, а відтак Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є державним замовником з оборонного замовлення і діє від імені держави, тоді як ДГЗП «Спецтехноекспорт» у спірних правовідносинах є виконавцем оборонного замовлення та водночас суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, який уповноважений на укладення зовнішньоекономічного контракту на постачання продукції оборонного призначення від іноземного постачальника, предметом державного контракту є поставка продукції оборонного призначення, вартість продукції оборонного призначення за державним контрактом на момент його укладення перевищувала 5 млн євро, а отже, до спірних правовідносин застосовуються положення ст. 8 Закону України «Про державне оборонне замовлення», п. 29 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 464 від 27.04.2011, та Порядок укладення компенсаційних (офсетних) договорів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 432 від 20.04.2011. Ураховуючи викладене, обов`язковою умовою державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7 мало бути одержання Україною компенсації витрат за закупівлю підофсетної продукції у іноземного постачальника, шляхом укладення ДГЗП «Спецтехноекспорт» окремого компенсаційного (офсетного) договору з компанії «ASELSAN» (Туреччина) на виконання вказаного державного контракту.
З огляду на ці обставини позивач заявляє про порушення інтересів держави, у зв`язку з чим і поданий цей позов.
Представником відповідача під час розгляду справи було надано до суду додаткові пояснення, в яких вказано, що Міністерство оборони України порушувало питання як перед ДГЗП «Спецтехноекспорт», так і перед офсетною комісією Мінекономрозвитку щодо наявності підстав для укладення компенсаційного (офсетного) договору, проте було зазначено про відсутність відповідних підстав, що свідчить про необґрунтованість тверджень про допущення бездіяльності. Також представником відповідача вказано, що під час розгляду справи було інформувало суд, що контракт було знищено у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф в Україну, а на підтвердження було надано відповідну копію акту про знищення. Згідно із відповіддю Управління представництва інтересів громадянина або держави у суді протидії корупції воєнній сфері Головної військової прокуратури Генерального прокуратури України від 10.07.2017 року відповідно до рішення заступника Міністра оборони України про здійснення попередньої оплати за контрактом до Департаменту фінансів Міністерства оборони України подано відповідні платіжні документи на суму 172 479 725,95 грн. Водночас, матеріали справи не містять доказів реального перерахування коштів за контрактом ДГЗП «Спецтехноекспорт» саме в розмірі 172 479 725,95 грн, які в подальшому були перераховані державним підприємством компанії «ASELSAN» за зовнішньоекономічним договором № 308/17/7/SТЕ-2-53-К-17 від 18.04.2017, який було укладено для виконання контракту з відповідачем. До суду було подано лист командира Військової частини НОМЕР_1 про те, що Міністерство оборони України звернулося до ДГЗП «Спецтехноекспорт» про вжиття заходів для укладення компенсаційного (офсетного) договору, адже враховуючи укладення між відповідачем та державним підприємством контракту на суму, що перевищує 5 млн євро, підприємству необхідно вжити заходів щодо укладання компенсаційного (офсетного) договору, відповідно до вимог Порядку укладання компенсаційних (офсетних) договорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 №432. ДГЗП «Спецтехноекспорт» листами від 19.07.2017 року та від 19.02.2018 року, копії яких надано до суду повідомило про відсутність підстав для укладення компенсаційного (офсетного) договору, оскільки компанії «Aselsan» було перераховано кошти за поставлений на митну територію України товар в сумі 4 694 093,27 євро, а отже вартість продукції не підпадає під дію ст. 8 Закону України «Про державне оборонне замовлення». Вартість поставленого товару та підтвердження вчинення відповідачем усіх необхідних дій підтверджується і поданою до суду копією протоколу від 05.12.2017 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172 15 КУпАП, який складений відносно генерал-майора ОСОБА_1 , який займав посаду начальника військ зв`язку Збройних Сил України – начальника Головного управління зв`язку та інформаційних систем Генерального штабу Збройних Сил України та здійснив підписання державного контракту від 18.04.2017 №308/17/7.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 3-5 статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача.
Частиною першою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VII) встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
Представництво інтересів держави у суді у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави здійснюється прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а у визначених законом випадках - прокурорами Офісу Генерального прокурора в порядку та на підставах, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Частиною четвертою статті 23 Закону №1697-VII установлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина або представництва інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.
З аналізу викладеного слід дійти висновку про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокурором у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
У постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вже зробив правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII, у постанові від 12.08.2020 у справі № 820/1381/17 не знайшов підстав для відступу від такого висновку.
З матеріалів справи вбачається, що звернення заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора до суду із цим позовом в інтересах держави обґрунтовано бездіяльністю Кабінету Міністрів України та Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, яка полягає у невжитті зазначеними суб`єктами владних повноважень належних заходів щодо поновлення інтересів держави в спірних правовідносинах. У наданих до суду поясненнях прокурором Офісу Генерального прокурора вказано, що зазначені суб`єкти, які, на переконання прокурора, мають повноваження звернутися до суду із цим позовом та бути позивачами в цій справі, не виконують своїх функцій та, відповідно, не здійснюють захисту інтересів держави, а тому з вказаним позовом звертається саме прокурор в інтересах зазначених осіб як позивачів у цій справі.
З огляду на обставини справи та викладене вище, суд доходить висновку про обґрунтованість зазначених доводів прокурора.
Стосовно питання строків звернення до суду суд зазначає таке.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.05.2022 р. у справі № 300/863/21 поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Встановлення строків звернення до адміністративного суду та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення або здійснення незаконної діяльності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 р. у справі № 826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 806/1000/17, зазначила, що у випадку звернення прокурора із позовом в інтересах держави положення ч.2 ст.122 КАС України (для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня виникнення відповідних підстав) слід застосовувати з урахуванням вимог ч.ч.3 та 4 ст.23 Закону № 1697-VII, які серед іншого, вимагають від прокурора перед зверненням до суду з позовом в інтересах держави довести, що відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави, а також попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень; крім того лише у такій ситуації прокурор отримує право запитувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії; у випадку ж відсутності органу, який має право на звернення до суду з позовом, прокурор має право звернутися до суду з позовом зі статусом самостійного позивача після отримання відповідних документів, які свідчать про можливі порушення.
При цьому, суд, враховуючи обставини справи, зазначає, що доводи представника відповідача стосовно обізнаності Військової прокуратури про складення протоколу про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172 КУпАП, щодо генерал-майора ОСОБА_1 , як особи, яка підписала державний контракт від 18.04.2017 року №308/17/7, та, як наслідок, саме дату складення такого протоколу і слід вважати датою початку перебігу строку на звернення до суду, не можуть вважатися судом доведеними та обґрунтованими, оскільки, як свідчать матеріали справи про порушення інтересів держави Генеральній прокуратурі України стало відомо саме 02.03.2018 року після отримання копії державного контракту від 18.04.2017 року №308/17/7, надісланого листом Головного управління зв`язку та інформаційних систем Генерального штабу Збройних Сил України від 23.02.2018 №319/33/105дск.
Відтак, враховуючи звернення прокурора до суду із позовом 17.04.2018 року, у суду відсутні підстави вважати, що останнім пропущено строк на звернення до суду. 
Отже, надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає таке.
Законом України «Про державне оборонне замовлення» (далі – Закон №464-ХІV) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, загальні правові засали планування і формування державного оборонного замовлення та регулює особливості відносин, пов`язаних з визначенням та здійсненням процедур закупівлі продукції, виконанням робіт та наданням послуг оборонного призначення (продукція, роботи і послуги).
Згідно із положеннями ст.1 Закону №464-ХІV державне оборонне замовлення (далі - оборонне замовлення) - засіб державного регулювання економіки для задоволення наукових та матеріально-технічних потреб із забезпечення національної безпеки і оборони шляхом планування обсягу фінансових ресурсів визначення видів та обсягів продукції, робіт і послуг, а також укладення з виконавцями державних контрактів на постачання (закупівлю) продукції, робіт і послуг; державний контракт з оборонного замовлення (далі - державний контракт) – договір, укладений у письмовій формі державним замовником від імені держави з виконавцем відповідно до затверджених основних показників оборонного замовлення, в якому визначаються економічні та правові зобов`язання сторін порядок регулювання їхніх господарських відносин; державні замовники з оборонного замовлення (далі - державні замовники) - визначені Кабінетом Міністрів України центральні органи виконавчої влади, інші державні органи - головні розпорядники бюджетних коштів, військові формування, утворені відповідно до законів України; виконавці оборонного замовлення (далі - виконавці) - суб`єкти господарської діяльності України незалежно від форми власності, що мають ліцензії (дозволи) на провадження відповідних видів господарської діяльності у випадках передбачених законом, отримані згідно із законодавством, та іноземні суб`єкти господарської діяльності, з якими укладено державний контракт з оборонного замовлення на постачання (закупівлю) продукції, виконання робіт та надання послуг за результатами конкурсного відбору (за винятком укладення державних контрактів із суб`єктами господарської діяльності, які є єдиними в Україні виробниками); продукція оборонного призначення – озброєння, військова та спеціальна техніка, військова зброя і боєприпаси, спеціальні комплектувальні вироби для їх виготовлення та експлуатації, матеріали та обладнання спеціально призначені для їх розроблення, виготовлення або використання, спеціальні технічні засоби.
Згідно із ч.1 ст.4 Закону №464-ХІV державний замовник укладає державні контракти з виконавцями, організовує та здійснює процедури закупівлі.
Відповідно до положень ч.1 ст.5 Закону №464-ХІV виконавець оборонного замовлення постачає продукцію, виконує роботи та надає послуги відповідно до умов державного контракту.
Закупівля продукції, робіт і послуг оборонного призначення за імпортом здійснюється відповідно до статті 7 цього Закону та Законів України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» (ч.1 ст. 8 Закону №464-ХІV).
Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону №464-ХІV у разі якщо державним контрактом передбачена закупівля продукції оборонного призначення за імпортом на суму, яка перевищує п`ять мільйонів євро, обов`язковою умовою такого контракту є одержання Україною відповідних компенсацій.
Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону №464-ХІV дотримання умови одержання Україною компенсації здійснюється шляхом укладання та виконання компенсаційного (офсетного) договору, який є зовнішньоекономічним договором (контрактом), укладеним у письмовій формі між центральним органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України, та іноземним суб`єктом господарської діяльності і пов`язаний з державним контрактом на постачання (закупівлю) продукції робіт і послуг оборонного призначення.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону №464-ХІV в умовах особливого періоду, введення надзвичайного стану та в період проведення антитерористичної операції компенсаційні (офсетні) договори можуть не укладатися виключно на підставі рішення Кабінету Міністрів України.
У абз. 8 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про оборону України» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що Міністерство оборони України виступає, відповідно до визначених Генеральним штабом Збройних Сил України потреб, вимог та пріоритетів, замовником із державного оборонного замовлення на розроблення, виробництво, постачання, ремонт, знищення та утилізацію озброєння, військової техніки, військового майна і металобрухту, виконання робіт і надання послуг, а також на поставку матеріальних цінностей до мобілізаційного резерву Збройних Сил України.
Механізм планування державного оборонного замовлення, розміщення та коригування обсягів поставок (закупівлі) продукції, виконання робіт надання послуг за оборонним замовленням, а також здійснення контролю за виконанням оборонного замовлення визначений відповідним Порядком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464 (далі – Постанова №464).
Відповідно до п. 2 Постанови № 464 Міністерство оборони України визначено одним із державних замовників з оборонного замовлення. 
Пунктом 24 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, постановою Кабінету Міністрів України № 464 від 27.04.2011 (далі – Порядок №464), визначено, що оборонне замовлення розміщується державними замовниками шляхом укладення з виконавцями державних контрактів.
Пунктом 29 Порядку № 464 встановлено, що поставка (закупівля) відповідно до міжнародних договорів з питань військово-технічного співробітництва продукції оборонного призначення іноземних виробників здійснюється шляхом укладення державними замовниками державних контрактів з визначеними за результатами конкурсного відбору виконавцями, які є вітчизняними суб`єктами господарювання, яким в установленому порядку надано повноваження на право здійснення імпорту відповідних видів продукції оборонного призначення, іноземними суб`єктами господарювання, у разі коли державний замовник має повноваження на провадження зовнішньоекономічної діяльності.
У разі коли державним контрактом передбачена закупівля за імпортом продукції оборонного призначення на суму, що перевищує 5 млн. євро, обов`язковою умовою такого контракту є зобов`язання виконавця укласти компенсаційний (офсетний) договір з визначеним Кабінетом Міністрів України центральним органом виконавчої влади.
Суб`єкт господарювання набуває статусу виконавця оборонного замовлення з моменту укладення державного контракту (п. 30 Порядку № 464).
Згідно з п. 2 Порядку укладення компенсаційних (офсетних) договорів га видів компенсацій, що можуть надаватися за компенсаційними (офсетними) договорами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 № 432 (далі – Порядок №432), 1) бенефіціар офсетних зобов`язань (далі - офсетний бенефіціар) - державний замовник або інший суб`єкт відносин державної форми власності у сфері виконання державного контракту з оборонного замовлення на постачання (закупівлю) продукції, виконання робіт та надання послуг, який отримує вигоди, преференції або інвестиції від іноземних постачальників підофсетної продукції; 2) вартість офсетних зобов`язань - погоджена з іноземним постачальником підофсетної продукції відповідно до цього Порядку вартість зобов`язань такого постачальника, що зазначається в офсетному договорі та формується шляхом застосування офсетних коефіцієнтів до вартості продукції робіт і послуг, зазначених у контракті на постачання підофсетної продукції, та врахування вартості інших зобов`язань зазначеного постачальника; 3) державні замовники - центральні органи виконавчої влади, інші державні органи, які є головними розпорядниками бюджетних коштів, уповноважені Кабінетом Міністрів України укладати контракти на постачання підофсетної продукції; 4) компенсаційний (офсетний) договір (далі – офсетний договір) - пов`язаний з контрактом на постачання підофсетної продукції і укладений між державним замовником та іноземним постачальником підофсетної продукції зовнішньоекономічний договір (контракт), що визначає вид компенсації, сферу її застосування, форму та вартість прямого або непрямого офсетного зобов`язання, яке іноземний постачальник повинен виконати на території України в інтересах офсетного бенефіціара; 5) компенсація – відшкодування витрат державного замовника на закупівлю підофсетної продукції, яке надається відповідно до офсетного договору державі Україна в особі офсетного бенефіціара; 6) контракт на постачання підофсетної продукції - укладений між державним замовником та іноземним суб`єктом господарської діяльності контракт з оборонного замовлення на постачання (закупівлю) продукції, виконання робіт та надання послуг, в якому передбачене зобов`язання іноземного суб`єкта господарської діяльності щодо укладення офсетного договору; 8) офсетна пропозиція - письмова пропозиція іноземного постачальника підофсетної продукції щодо виду та розміру компенсації; 9) офсетне зобов`язання - зобов`язання іноземного постачальника підофсетної продукції відповідно до офсетного договору щодо повної або часткової компенсації державі Україна витрат державного замовника на закупівлю такої продукції; 10) офсетний коефіцієнт – відсотковий коефіцієнт, який застосовується для визначення вартості офсетних вимог з урахуванням вартості продукції, робіт, послуг зазначених у контракті на постачання підофсетної продукції; 11) офсетні вимоги - визначені державним замовником згідно з цим Порядком вимоги від імені держави Україна до іноземного постачальника підофсетної продукції стосовно компенсацій, що використовуються під час переговорів з таким постачальником щодо укладення офсетного договору; 12) підофсетна продукція - продукція оборонного призначення, закупівля якої за імпортом здійснюється на умовах одержання Україною відповідних компенсацій; 13) пряме офсетне зобов`язання – форма надання компенсації іноземним постачальником підофсетної продукції витрат державного замовника на закупівлю такої продукції, яка прямо стосується зазначеної продукції.
Відповідно до п. 3 Порядку № 432 дія цього Порядку поширюється на випадки укладення офсетних договорів, пов`язаних із закупівлею підофсетної продукції в іноземних постачальників у разі, коли вартість такої продукції перевищує 5 млн. євро. До вартості закупівлі зараховується також вартість товарів, робіт і послуг, поставлених на митну територію України тими самими постачальниками, міжнародні передачі яких здійснені протягом трьох календарних років до дати проведення оголошених торгів на закупівлю підофсетної продукції.
Згідно із п.п. 5 та 6 Порядку № 432 сторонами офсетного договору є офсетний бенефіціар та іноземний постачальник підофсетної продукції.
Офсетний договір укладається після проведення переговорів з іноземним постачальником підофсетної продукції, пропозиція конкурсних торгів якого була акцептована під час проведення процедури закупівлі такої продукції. Офсетний договір не може бути укладений раніше дати укладення контракту на постачання підофсетної продукції.
Відповідно до п. 7 Порядку № 432 офсетні вимоги повинні відповідати положенням контракту на постачання підофсетної продукції, якому мають бути передбачені вид компенсації, сфера застосування компенсації, способи виконання офсетних зобов`язань офсетні коефіцієнти та їх розмір, у разі застосування відповідного офсетного коефіцієнта - порядок зарахування коштів на рахунки офсетних бенефіціарів.
Згідно із п.10 Порядку № 432 предметом переговорів з іноземними постачальниками є: офсетні вимоги; офсетна пропозиція; офсетні коефіцієнти; вартість офсетних зобов`язань; строки виконання офсетних зобов`язань.
Заступником Генерального прокурора - Головного військового прокурора вказано, що умови державного контракту від 18.04.2017 №308/17/7 свідчать про те, що останній за своїм змістом є державним контрактом з оборонного замовлення, а Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є державним замовником з оборонного замовлення і діє від імені держави. Оскільки вартість продукції оборонного призначення за державним контрактом на момент його укладення перевищувала 5 млн євро, то до спірних правовідносин належить застосовувати ст. 8 Закону України «Про державне оборонне замовлення», п. 29 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 464 від 27.04.2011 та Порядок укладення компенсаційних (офсетних) договорів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 432 від 20.04.2011.
Водночас зазначено, що у матеріалах справи наявний лист ДГЗП «Спецтехноекспорт» від 21.06.2017 №31.2/131/5172-17, направлений на адресу Міністерства оборони України, в якому виконавець повідомляв оборонне відомство про надходження у березні 2017 року пропозиції компанії «ASELSAN» (Туреччина) щодо розгортання виробництва, відновлення (ремонту) УКХ радіостанцій в Україні на загальну суму 7 290 950 дол. США та про готовність розпочати переговори стосовно вказаних інвестицій.
Вказане свідчить про вчинення дій, направлених на проведення переговорів, щодо подальшого укладення контракту, як то передбачено нормами діючого законодавства. 
Однак, як зазначив позивач, Міністерство оборони України не врахувало зазначені пропозиції при укладенні державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7, не передбачило в його умовах обов`язку ДГЗП «Спецтехноекспорт» укласти з іноземним постачальником компенсаційний (офсетний) договір та не надало виконавцю офсетні вимоги від імені держави Україна до іноземного постачальника підофсетної продукції стосовно компенсацій, що використовувалися б ДГЗП «Спецтехноекспорт» під час переговорів з компанією «ASELSAN» (Туреччина) при укладенні офсетного договору.
Надаючи оцінку вказаним доводам, суд зазначає, що зі змісту позовної заяви та наданих під час розгляду справи пояснень встановлено, що основною та вагомою підставою порушення інтересів держави у цій справі вказано доводи стосовно укладення відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7 на суму продукції, яка перевищує 5 млн євро, що безпосередньо визначено у такому контракті, без визначення у такому контракті умов щодо зобов`язання виконавця укласти компенсаційний (офсетний) договір, як то передбачено нормами діючого законодавства.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять копії спірного у цій справі державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7, у зв`язку з чим судом було витребувано такий для дослідження його змісту під час розгляду справи та витребувано інформацію стосовно його місцезнаходження.
Зі змісту наданих сторонами пояснень встановлено, що зазначений державний контракт було знищено у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф в Україну, на підтвердження чого до суду надано: лист Головного управління зв`язку та кібербезпеки Генерального штабу Збройних Сил України від 10.12.2025 року №382/8/5/28781, акт №308/90/71нт від 25.02.2022 року на знищення документів (у разі виникнення загрози захоплення МНСІ), лист Управління розвитку автоматизації Збройних Сил України Міністерства оборони України від 01.10.2025 року №393/2987, лист Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України від 01.10.2025 року №11/2955-сл, лист ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2025 року №308/2065.
Також вказані докази свідчать на користь того, що спірний у цій справі державний контракт не перебуває на виконанні. 
Враховуючи викладене, суд зазначає, що доводи прокурора у справі стосовно укладення відповідачем державного контракту саме на суму більше ніж на 5 млн євро неможливо підтвердити належними та достатніми доказами.
Натомість зі змісту наданих представником відповідача пояснень, наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що згідно із листом командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерство оборони України звернулося до ДГЗП «Спецтехноекспорт» про вжиття заходів для укладення компенсаційного (офсетного) договору, адже враховуючи укладення між Міноборони та державним підприємством контракту на суму, що перевищує 5 млн євро, то підприємству необхідно вжити заходів щодо укладання компенсаційного (офсетного) договору, відповідно до вимог Порядку укладання компенсаційних (офсетних) договорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 №432 (том 1 а.с. 39).
Листом від 19.07.2017 року ДГЗП «Спецтехноекспорт» у відповідь повідомило про те, що відповідно до умов державного контракту №308/17/7/STE-2-53-K-17 від 18.04.2017 р. рівень договірної ціни на продукцію встановлюється на підставі фактичних витрат виконавця понесених ним у ході виконання контракту з урахуванням курсу долару США на момент купівлі іноземної валюти для оплати виробнику продукції. Купівля валюти для перерахування іноземному постачальнику здійснювалась 05.07.2017 року. Витрати на закупівлю іноземної валюти (без комісії банку) склали 138 651 845,63 грн що відповідно до курсу НБУ (29,537514 грн. за євро) на той день складали - 4 694 093,27 євро, а отже вартість продукції, що постачається за контрактом, складає близько 4,7 млн євро, що не підпадає під дію ст.8 Закону № 464-XІV (т.1 а.с. 47).
Також, матеріали справи містять лист ДГЗП «Спецтехноекспорт» від 19.02.2018, яким повторно державне підприємство повідомило про відсутність підстав для укладення компенсаційного (офсетного) договору, оскільки компанії «Aselsan» було перераховано кошти за поставлений на митну територію України товар в сумі 4 694 093,27 євро (том 1, а.с. 53).
В той же час, відповідь Управління представництва інтересів громадянина або держави у суді протидії корупції воєнній сфері Головної військової прокуратури Генерального прокуратури України від 10.07.2017 (том 1 а.с. 25) свідчить, що відповідно до рішення заступника Міністра оборони України про здійснення попередньої оплати за контрактом до Департаменту фінансів Міністерства оборони України подано відповідні платіжні документи на суму 172 479 725,95 грн.
Водночас, матеріали справи не містять доказів реального перерахування коштів за контрактом ДГЗП «Спецтехноекспорт» саме в розмірі 172 479 725,95 грн, які в подальшому були перераховані державним підприємством компанії «Aselsan» за зовнішньоекономічним договором № 308/17/7/SТЕ-2-53-К-17 від 18.04.2017, який було укладено для виконання контракту з Міністерством оборони України.
Також, матеріали справи містять протокол від 05.12.2017 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172 КУпАП, який складений відносно генерал-майора ОСОБА_1 , який є особою, яка була уповноважена на підписання контракту з ДГЗП «Спецтехноекспорт» (том 1, а.с. 227-236).
Оцінку вказаному протоколу було надано Солом`янським районним судом м. Києва у постанові від 06.03.2017 року у справі №760/27155/17, згідно із якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (т.1 а.с.240-248). 
При цьому, судом у вказаному судовому рішенні зазначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки з досліджених матеріалів справи вбачається, що вартість продукції, що постачалася за укладеним державним контрактом від 18.04.2017 №308/17/7 між дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» - державним госпрозрахунковим зовнішньо торгівельним підприємством «Спецтехноекспорт» (далі - ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт»), складає близько 4,7 млн. Євро, що не підпадає під дію п. 2 ст.8 Закону України «Про державне оборонне замовлення».
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень не встановлено обставин скасування вказаної постанови Солом`янським районним судом м. Києва у постанові від 06.03.2017 року у справі №760/27155/17 за результатами апеляційного чи касаційного оскарження.
Відтак, враховуючи викладене в сукупності, суд доходить висновку про те, що прокурором під час розгляду справи не доведено достатніми та належними доказами обставин того, що укладений між відповідачем та ДП ДГЗП “Спецтехноекспорт» державний контракт є таким, що підпадає під дію ч.2 ст. 8 Закону № 464-XІV.
Також суд зазначає, що матеріали справи свідчать на користь того, що листом № 308/51/8740 від 24.07.2017 начальник ГУЗІС ГШ Збройних Сил України звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з метою розгляду на засіданні офсетної комісії питання щодо дотримання вимог законодавства ДП ДГЗП “Спецтехноекспорт» у контекст визначення можливості виникнення офсету в зв`язку з виконанням державного контракту від 18.04.2017 №308/17/7.
27.09.2017 відбулося засідання офсетної комісії на чолі із заступником Міністра економічного розвитку і торгівлі України Бровченко Ю.П. 
Пунктом 3 порядку денного засідання офсетної комісії було обговорення пропозицій щодо військово-технічного співробітництва з компанією «Aselsan» (Туреччина), шо надійшли до секретаріату офсетної комісії. Пунктом 3.1 резолютивної частини рішення щодо п. 3 порядку денного протоколу № 2 від 27.09.2017 офсетною комісією вирішено врахувати інформацію ДП ДГЗП “Спецтехноекспорт», Генштабу ЗСУ, Міноборони щодо відсутності підстав відповідно до п.3 Порядку укладення компенсаційних (офсетних) договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 року №432, виникнення офсету у результаті виконання державних контрактів від 22.12.2016 №308/16/125, від 18.04.2017 № 308/17/7/STE-2-53-К-17 (т.1 а.с. 56-60). 
Відтак, наведені вище докази, а також матеріали засідання офсетної комісії, утвореної наказом Мінекономрозвитку України від 12.01.2012 №29, вказують на обставини відсутності підстав виникнення офсету у результаті виконання державного контракту від 18.04.2017 №308/17/7.
Також суд при ухваленні цього рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з якою з огляду на усталену практику, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Таким чином, судом були вивчені і інші аргументи, однак вони є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, адже вищенаведених висновків суду не спростовують.
З огляду на встановлені обставини, враховуючи надані до суду докази в сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не передбачення в державному контракті від 18.04.2017 № 308/17/7 умови про зобов`язання виконавця укласти компенсаційний (офсетний) договір згідно з вимогами п. 2 ст. 8 Закону України "Про державне оборонне замовлення", п. 29 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464, п.3 Порядку укладення компенсаційних (офсетних) договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 №432.
Оскільки позовні вимоги щодо зобов`язання Міністерства оборони України вчинити дії щодо приведення умов державного контракту від 18.04.2017 № 308/17/7 у відповідність до п. 2 ст. 8 Закону України "Про державне оборонне замовлення", п. 29 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 464, п.3 Порядку укладення компенсаційних (офсетних) договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2011 №432, є фактично похідними від первинних, то останні також не підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із приписами ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України та Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України.
Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15) в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. М.Грушевського, буд. 12/2, код ЄДРПОУ 00019442), Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. М.Грушевського, буд. 12/2, код ЄДРПОУ 37508596) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, код ЄДРПОУ 00034022), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 7, код ЄДРПОУ: 30019335) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії – відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. 

Суддя Мельников Р.В.