ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2323/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.
Ярош А.І.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»
на ухвалу Господарського суду Одеської області
від 13 лютого 2026 року (повний текст складено 18.02.2026)
у справі № 916/2323/25
за позовом: Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»
до відповідачів:
1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське»
2. ОСОБА_1 
про солідарне стягнення 2666666,66 грн., 

суддя суду першої інстанції: Бездоля Ю.С.
місце винесення ухвали: м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області, -
В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське» (Відповідач 1), ОСОБА_1 (Відповідач 2) про стягненнчя содідарно з відповідачів заборгованості за Кредитним договором №011/89811/1004264 від 10.03.2021 у сумі 2666666,66 грн.
23.12.2025 до Господарського суду Одеської області суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №916/2323/25 у зв`язку із неможливістю її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи за №910/14336/25 в Господарському суді міста Києва. 
В обґрунтування зазначеного клопотання Товариствл з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське» посилається на наступні обставини.
Так, заявник просить зупинити провадження у справі №916/2323/25, що розглядається Господарським судом Одеської області, у зв`язку з тим, що в Господарському суді міста Києва перебуває на розгляді справа, предметом якої є встановлення правомірності відмови у застосуванні мораторію, а також факту дії пільгового періоду, який унеможливлює стягнення основної суми кредиту та нарахування відсотків.
Оскільки у справі №916/2323/25 позивач заявляє вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 2 666 666,66 грн за Кредитним договором від 10.03.2021 №011/89811/1004264, нарахування та стягнення якої заперечується відповідачем-1 з підстав, передбачених Законом від 10.08.2025 №4340-ІХ, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/14336/25 матиме преюдиційне значення.
Встановлення у зазначеній справі факту дії мораторію виключить можливість задоволення позовних вимог у межах провадження у справі №916/2323/25.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі № 916/2323/25 (суддя Бездоля Ю.С.) суд ухвалив: повернутися на стадію підготовчого провадження у справі №916/2323/25. Клопотання відповідача-1 за вх.№41134/25 від 23.12.2025 та клопотання відповідача-2 за вх.№2622/26 від 26.01.2026 про зупинення провадження у справі - задовольнити. Зупинити провадження у справі №916/2323/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі Господарського суду міста Києва №910/14336/25. Зобов`язати сторін повідомити суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі №916/2323/25.
Висновок суду мотитивований тим, справа Господарського суду міста Києва №910/14336/25 є пов`язаною зі справою Господарського суду Одеської області №916/2323/25, оскільки предметом розгляду у ній, зокрема, є питання правомірності застосування Банком мораторію, а також визначення його меж та строків дії
Суд також враховує, що встановлення у справі №910/14336/25 факту наявності або відсутності мораторію щодо спірних правовідносин за договором №011/89811/1004264 від 10.03.2021 безпосередньо впливатиме на можливість здійснення виконавчих дій у справі №916/2323/25 у разі задоволення позовних вимог
За таких обставин ухвалення рішення у цій справі та його подальше виконання до остаточного вирішення спору щодо мораторію може призвести до нівелювання мети Закону України №4340-ІХ від 27.03.2025, який спрямований на захист боржників, що постраждали внаслідок воєнних дій, шляхом запровадження мораторію на нарахування та стягнення грошових зобов`язань за кредитними та лізинговими договорами (включаючи основний борг, відсотки, комісії тощо).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обставини, які підлягають встановленню у справі №910/14336/25 та не можуть бути з`ясовані в межах цього провадження, мають істотне значення для вирішення справи №916/2323/25 і матимуть преюдиційний характер. У зв`язку з цим наявна об`єктивна неможливість розгляду справи №916/2323/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/14336/25.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 23.02.2026 Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі № 916/2323/25. Передати справу № 916/2323/25 до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду по суті. Витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн. покласти на відповідачів.
Апелянт зазначає, ухвала суду першої інстанції є безпідставною, необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» вказує, що оскільки строк виконання кредитного зобов`язання закінчився 10.03.2022, а розмір заборгованості визначений та заявлений до стягнення станом на 11.02.2022, застосування чи незастосування мораторію відповідно до Закону №4340ІХ, який набрав чинності лише 10.08.2025, не впливає на факт виникнення, інсування та розмір спірного грошового зобов`язання. 
Також скаржником зазначено, що вирішення справи № 910/14336/25 може стосуватися виключно порядку та можливості примусового виконання, що не створює об`єктивної неможливості розгляду даної справи по суті.
Разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі EasyCon.
У зв`язку з тим, що розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства “Райффайзен Банк” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/2323/25 буде розглядатись без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, клопотання про надання можливості представнику позивача приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі EasyCon залишається без задоволення.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 23.02.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/2323/25 до суду апеляційної інстанції.
04.03.2026 матеріали справи №916/2323/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
25.03.2026 ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у даній справі, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13 лютого 2026 року у справі №916/2323/25; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк. Вирішено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Приписами п. 1 ч. 1 встановлено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі..
Частинами 1, 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Савенкова проти України" від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану – постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, перебування членів апеляційної колегії у відпустках, відрядженнях та лікарняних, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» розглядається поза межами строку, встановленого ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Зупинення провадження у справі – це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлюється неможливість розгляду спору.
Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. 
Пов`язаність справ, полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Таким чином, насамперед, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи №910/14336/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське» до відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання незаконним та скасування рішення, що розглядається в порядку господарського судочинства до набрання законної сили судовим рішенням в такій справі.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд має право за заявою учасника справи або з власної ініціативи зупинити провадження у справі у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі).
З аналізу наведеної норми вбачається, що її застосування можливе за наявності сукупності таких умов:
- у провадженні суду перебуває справа, вирішення якої пов`язане із застосуванням певних норм матеріального права;
- в іншій справі, яка перебуває на розгляді суду касаційної інстанції, здійснюється перегляд судового рішення у правовідносинах, що є подібними за своїм змістом, предметом та правовим регулюванням;
- перегляд такої справи здійснюється саме палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду, тобто судовим органом, уповноваженим формувати єдину правозастосовну практику;
- правова позиція, яка буде сформована за результатами такого перегляду, може мати визначальний вплив на правильне вирішення спору у цій справі.
Під подібними правовідносинами у розумінні наведеної норми слід розуміти такі правовідносини, які характеризуються тотожністю або істотною схожістю юридично значущих обставин, однаковим предметом спору та застосуванням одних і тих самих норм матеріального права, що потребують єдиного підходу до їх тлумачення та застосування.
Колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши у порядку письмового провадження матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права та повноту встановлення обставин, що мають значення для вирішення питання про зупинення провадження у справі, дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що предметом спору у даній справі є вимоги Банку про солідарне стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором №011/89811/1004264 від 10.03.2021, виконання зобов`язань за яким забезпечено договором поруки №147479/89811/328351 від 10.03.2021.
Разом з тим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі №910/14336/25 відкрито провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новопетрівське» до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання протиправною та безпідставною відмови Банку у застосуванні мораторію, а також про застосування мораторію на нарахування та сплату грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, починаючи з 24.09.2025.
Колегія суддів зазначає, що набрання чинності Законом України №4340-ІХ від 27.03.2025 не припиняє зобов`язань боржника, а лише встановлює тимчасове обмеження їх виконання шляхом запровадження мораторію, не змінюючи при цьому обсягу таких зобов`язань.
Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність зв`язку між справами №910/14336/25 та №916/2323/25, оскільки у межах справи, що розглядається Господарським судом міста Києва, підлягають встановленню обставини щодо правомірності застосування Банком мораторію, а також визначення його меж та строків дії.
Встановлення у справі №910/14336/25 факту наявності або відсутності мораторію у правовідносинах сторін за кредитним договором від 10.03.2021 має безпосередній вплив на можливість виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову.
За таких обставин ухвалення рішення у справі №916/2323/25 до вирішення спору щодо мораторію може призвести до порушення мети Закону України №4340-ІХ від 27.03.2025, який спрямований на захист боржників, що постраждали внаслідок воєнних дій, шляхом запровадження мораторію на нарахування та стягнення грошових зобов`язань (основного боргу, відсотків, комісій тощо).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, які підлягають встановленню у справі №910/14336/25 та не можуть бути з`ясовані у межах цього провадження, мають значення для правильного вирішення даної справи та матимуть преюдиційний характер.
Відтак наявна об`єктивна неможливість розгляду справи №916/2323/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/14336/25.
Таким чином, предметом розгляду у справі № 910/14336/25 є правомірність відмови банку у застосуванні спеціального правового режиму — мораторію на виконання грошових зобов`язань, який прямо впливає на можливість нарахування заборгованості, її розмір та строки виконання відповідних зобов`язань.
Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів з метою ефективного захисту прав та інтересів осіб.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості її розгляду до вирішення іншої справи.
Колегія суддів звертає увагу, що інститут зупинення провадження у справі спрямований на усунення ситуацій, коли розгляд справи є неможливим без попереднього встановлення певних юридично значимих обставин в іншому судовому провадженні.
При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, під об`єктивною неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість встановлення обставин, що мають значення для справи, без вирішення іншого спору, зокрема у випадках, коли такі обставини мають преюдиціальне значення.
Аналізуючи предмет та підстави позовних вимог у справі №916/2322/25 та у справі №910/14336/25, колегія суддів дійшла висновку про їх безпосередній взаємозв`язок.
Так, у межах справи №910/14336/25 підлягає встановленню правомірність відмови банку у застосуванні мораторію, передбаченого законодавством, який, у разі його застосування, має наслідком, зокрема, зупинення нарахування грошових зобов`язань, звільнення позичальника від обов`язку їх сплати на відповідний період, а також зупинення примусового стягнення заборгованості.
Натомість у даній справі предметом розгляду є саме стягнення заборгованості, розмір та наявність якої прямо залежить від того, чи підлягає застосуванню зазначений мораторій.
Доводи апелянта про те, що застосування мораторію не передбачає звільнення боржника від виконання зобов`язань та не змінює умов кредитного договору, у зв`язку з чим відсутні підстави для зупинення провадження у справі, колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Дійсно, як правильно зазначає апелянт, запровадження мораторію не припиняє зобов`язань боржника та не змінює їх обсягу. Водночас такі доводи не враховують правову природу мораторію як спеціального правового режиму, який передбачає тимчасову заборону на нарахування та стягнення грошових зобов`язань, а також обмеження можливості їх примусового виконання.
Колегія суддів звертає увагу, що у межах справи №910/14336/25 вирішується питання саме щодо правомірності відмови Банку у застосуванні такого мораторію, а також визначення періоду його дії. Встановлення цих обставин має істотне значення для правильного вирішення даної справи, оскільки безпосередньо впливає як на можливість стягнення заборгованості, так і на правомірність її нарахування у відповідний період.
Посилання апелянта на те, що заборгованість була сформована станом на 11.03.2022 та не заперечується відповідачем, не спростовує наявності об`єктивної неможливості розгляду справи. Сам по собі факт виникнення заборгованості не є достатнім для її стягнення, оскільки суд зобов`язаний надати оцінку не лише її розміру, але й правомірності нарахування та можливості примусового виконання відповідного зобов`язання з урахуванням чинного законодавства.
При цьому у разі встановлення у справі №910/14336/25 факту дії мораторію на спірні правовідносини, це матиме наслідком, зокрема, обмеження щодо нарахування відсотків, заборону примусового стягнення заборгованості на відповідний період, а також впливатиме на визначення обсягу вимог, що можуть бути задоволені судом.
Отже, висновки суду у справі №910/14336/25 матимуть преюдиційне значення для даної справи, а тому до їх встановлення суд позбавлений можливості надати належну правову оцінку заявленим вимогам.
За таких обставин твердження апелянта про відсутність об`єктивної неможливості розгляду справи є необґрунтованими та спростовуються встановленими судом обставинами.
Доводи апелянта про те, що Закон України №4340-ІХ не містить обмежень щодо кількості та строків подання заяв про застосування мораторію, що нібито створює можливість безстрокового блокування судового провадження, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Зазначені твердження ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами існування реальної загрози зловживання процесуальними правами у цій конкретній справі.
Колегія суддів звертає увагу, що підставою для зупинення провадження у даній справі є не сам факт подання заяви про застосування мораторію, а наявність іншого судового провадження (справа №910/14336/25), у межах якого вирішується спір щодо правомірності відмови у застосуванні мораторію та визначення його меж і строків дії. Саме результати розгляду цієї справи мають преюдиційне значення для даного спору.
Отже, зупинення провадження обумовлене об`єктивною неможливістю розгляду справи до встановлення відповідних юридично значимих обставин іншим судом, а не потенційною можливістю повторного звернення із заявами про мораторій.
Крім того, чинне процесуальне законодавство передбачає механізми запобігання зловживанню процесуальними правами, зокрема право суду залишати без розгляду відповідні заяви, відмовляти у їх задоволенні або застосовувати заходи процесуального примусу у випадку встановлення недобросовісної поведінки учасників процесу.
Таким чином, посилання апелянта на можливість безстрокового блокування розгляду справи є гіпотетичними та не впливають на наявність передбачених законом підстав для зупинення провадження у цій справі.
За таких обставин вказані доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
За таких обставин висновки суду у справі № 910/14336/25 щодо правомірності або неправомірності відмови у застосуванні мораторію матимуть вирішальне значення для встановлення обставин у цій справі, зокрема щодо:
- наявності чи відсутності обов`язку відповідачів зі сплати грошових зобов`язань; 
- правомірності нарахування відсотків; 
- можливості примусового стягнення заборгованості. 
Отже, до вирішення вказаних питань в іншій справі суд позбавлений можливості надати належну правову оцінку заявленим у даній справі вимогам.
Колегія суддів також враховує правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких зупинення провадження у справі допускається лише за наявності беззаперечних підстав, коли встановлення певних обставин є неможливим у межах даного провадження та залежить від результатів розгляду іншої справи.
У даному випадку така залежність є очевидною та об`єктивною, а тому доводи апелянта про відсутність підстав для зупинення провадження є необґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції встановлених обставин та не спростовують висновку про наявність об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення пов`язаної справи.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 916/2323/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/14336/25.
Підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Апелянта.
Частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-285,287 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/2323/25 залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.02.2026 у справі №916/2323/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.