Справа № 420/7507/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 44069166) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати податкові-повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Одеській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, № 2038905-2407-1554-UA51100270000073549 від 28 листопада 2024 р., № 0658395-2407-1553 від 17 червня 2025 р. та № 1619123-2407-1553- UA51100270000073549 від 20 жовтня 2025 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що у відповідь на поданий до Головного управління Державної податкової служби у Одеській області запит позивачем був отриманий лист № 47206/6/15-32-24-07-06 від 17.11.2025 та копії податкових повідомлень-рішень № 2038905-2407-1554-UA51100270000073549 від 28 листопада 2024 р. (на суму податку 595,76 грн), № 0658395-2407-1553 від 17 червня 2025 р. (на суму податку 631,33 грн), якими позивачу згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України нараховано суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач. фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у загальній сумі 1 805,06 грн за податкові роки – 2022, 2023, 2024.
Вважаючи протиправними прийняті податкові-повідомлення-рішення, позивач зазначає про те, що він не є власником об`єкта нежитлової нерухомості, відносно якого був нарахований податок на нерухоме майно за період 2022-2024 роки. Однак, відповідно до листа за вих. № 2693/6/15-32-24-07 10 від 05.02.2026, контролюючий орган здійснює нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому міститься інформація про те, що у власності позивача перебуває об`єкт нерухомого майна 27/10000 часток нежитлової будівлі спортивно-човнової станції Причал № 193 за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 3293,3 кв.м.
Позивач вважає дії ГУ ДПС у Одеській області щодо нарахування їй податку та на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, неправомірними, а податкові повідомлення-рішення № 2038905-2407-1554 UA51100270000073549 від 28.11.2024 р., № 0658395-2407-1553 від 17.06.2025 р. № 1619123-2407-1553-UA51100270000073549 від 20.10.2025 р. незаконними і такими, що підлягають скасуванню На обґрунтування своєї позиції посилається на те, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 26 травня 2021 року у справі № 523/14173/18 скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської Катерини Леонідівни про реєстрацію за позивачем, відповідно до якого в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесений запис про реєстрацію за позивачем права власності є скасованим з 30.06.2021 року. 
Отже, станом на дату прийняття оскаржуваних ППР, позивач не є власником нерухомого майна стосовно якого винесені оскаржувані податкові повідомлення рішення.
Ухвалою суду від 23.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 
Також цією ухвалою суд витребував від Головного управління ДПС в Одеській області інформацію у вигляді належним чином засвідчених письмових доказів щодо підстав прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № 2038905-2407-1554-UA51100270000073549 від 28.11.2024 р., № 0658395-2407-1553 від 17.06.2025 р. та № 1619123-2407-1553-UA51100270000073549 від 20.10.2025 р., інші наявні докази, що стосуються предмета спору.
02.04.2026 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву з додатковими доказами. 
Відповідно до відзиву, відповідач щодо задоволення позову заперечує. 
Так, відповідач з посиланням на підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України зазначив, що законодавець визначив виключну підставу для обчислення контролюючим органом бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості це дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Кодексу контролюючим органом проведено звірку даних ДПС з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За результатами звірки встановлено, що згідно з актуальними даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 20.10.2015 року за реєстраційним номером 633643751101 на підставі договору купівлі - продажу, серії та номеру 1898, виданого 20.10.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К. Л., власником 27/10000 часток нежитловї будівлі спортивно - човнової станції Причал №193 за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 3293,3 м2 є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Як зазначив відповідач, станом на дату прийняття спірних податкових повідомлень – рішень Позивачем не проведено процедуру внесення змін до реєстраційних даних відповідно до Закону № 1952 - IV та Порядку №1127, тобто не внесені зміни речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, оскільки станом на винесення спірних податкових повідомлень рішень, зазначені об`єкти нерухомості відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно перебували на праві власності ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ), за твердженням відповідача, саме на неї відповідно до статті 266 ПК України покладено обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки
Відповідач вказує, що податкові повідомлення - рішення направлені платнику податку на останню податкову адресу платника – АДРЕСА_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до статті 42 Кодексу. Однак, відповідно до Довідок (форма 20) Укрпошти, зазначені поштові відправлення повернулись відправнику «за закінченням терміну зберігання». На думку відповідача, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
На підставі вищевикладеного відповідач вказує, що податкове повідомлення рішення від 17.06.2025 (за 2024) № 0658395-2407-1553 на суму 631,33 грн; від 28.11.2024 (за 2023) № 2038905-2407-1554 на суму 595,76 грн; від 20.10.2025 (за 2022) № 1619123-2407-1553 на суму 577,97 грн прийняті законно та обґрунтовано.
Інші заяви по суті справи та додаткові докази учасниками справи не надавались.
З урахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Як встановлено судом, згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими позивачу – ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання за платежем: 18010300 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за податковий період 2022-2024 роки на об`єкт нерухомого майна – 27/10000 часток нежитлової будівлі спортивно - човнової станції Причал №193 за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 3293,3 м2, а саме:
від 20.10.2025 № 1619123-2407-1553 на суму 577,97 грн. (за 2022 рік);
від 28.11.2024 № 2038905-2407-1554 на суму 595,76 грн. (за 2023 рік);
від 17.06.2025 № 0658395-2407-1553 на суму 631,33 грн (за 2024 рік).
Як зазначено у позовній заяві та не спростовано відповідачем, копії вказаних податкових повідомлень – рішень позивачка отримала 17.11.2025 року у відповідь на лист від 17.10.2025 року.
13.01.2026 року позивачем на адресу Відповідача направлено лист, в якому було повідомлено Відповідача про те, що Суворовський районний суд міста Одеси рішенням від 26.05.2021 року у справі № 523/14173/18 витребував з володіння заявника на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно, про яке йдеться у запиті та скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 жовтня 2015 року з індексним номером 25424706, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною щодо реєстрації за права власності на вказане нерухоме майно. Таким чином з 2021 року заявник не володіє об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером 633643751101 (нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал № 193, загальною площею 3293,3 кв. м), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки даний об`єкт не належить заявнику на праві власності чи будь-якому іншому праві. З урахуванням викладеного, заявник просила внести відповідні зміни в нарахування податку на нерухоме.
Листом за вих. № 2693/6/15-32-24-07 10 від 05.02.2026 ГУ ДПС у Одеській області, повідомило, зокрема, що відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Кодексу проведено звірку даних ДПС з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 20.10.2015 за реєстраційним номером 633643751101 власником 27/10000 часток (8,89 м2) нежитлової будівлі човнової станції Причал №193 загальною площею 3293,3 м2 є ОСОБА_1 .
Вважаючи протиправними податкові-повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Одеській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, № 2038905-2407-1554-UA51100270000073549 від 28 листопада 2024 р., № 0658395-2407-1553 від 17 червня 2025 р. та № 1619123-2407-1553- UA51100270000073549 від 20 жовтня 2025 р. позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі – Податковий кодекс України).
Відповідно до п. 15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентує стаття 266 Податкового кодексу України.
У відповідності з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України).
Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Щодо ставки податку, згідно з пп. 266.5.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.
Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:
об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;
розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;
права на користування пільгою із сплати податку;
розміру ставки податку;
нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Відповідно до пп. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Предметом спору у даній справі є правомірність нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2022-2024 року.
Виходячи зі змісту наведених норм, суд доходить висновку, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягає нарахуванню контролюючим органом та сплаті фізичною особою, яка є власником такого нерухомого майна.
Досліджуючи питання перебування у власності ОСОБА_1 нерухомого майна у вигляді 27/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5110137600:35:012:0006, які складаються з кімнати № НОМЕР_2 в літері «А» у складі приміщень: ІІ поверх 7 - основне площею 9,0 кв. м., загальною площею - 9,0 кв. м., основною площею - 9,0 кв. м., судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 26 травня 2021 року у справі № 523/14173/18 витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 27/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5110137600:35:012:0006, які складаються з кімнати № НОМЕР_2 в літері «А» у складі приміщень: ІІ поверх 7 - основне площею 9,0 кв. м., загальною площею - 9,0 кв. м., основною площею - 9,0 кв. м. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 жовтня 2015 року з індексним номером 25424706 , прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 у вигляді 2710000 часток нежитлових будівель спортивно човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5110137600:35:012:0006, які складаються з кімнати № НОМЕР_2 в літері «А» у складі приміщень: ІІ поверх 7 - основне площею 9,0 кв. м., загальною площею - 9,0 кв. м., основною площею - 9,0 кв. м.
Дане судове рішення набрало законної сили 30.06.2021.
За приписами статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Аналізуючи зміст вказаного судового рішення, суд доходить висновку, що станом на період визначення контролюючим органом позивачу суми податкового зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300", ОСОБА_1 вже не являлася власником зазначеного об`єкта оподаткування, а відтак, в силу приписів підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України не мала обов`язку по сплаті вказаного вище податку.
Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на обґрунтованість прийняття контролюючим органом відносно позивача спірних податкових повідомлень-рішень з підстав того, що станом на момент винесення спірних податкових повідомлень рішень, зазначені об`єкти нерухомості відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно перебували на праві власності ОСОБА_1 , судом оцінюються критично з огляду на наступне.
Аналізуючи зміст підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України суд встановив, що для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган використовує: дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; або відомості з оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документи на право власності; або дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та документів, наданих платником, у сукупності.
Тобто, законодавець передбачив кілька джерел, з яких податковий орган може отримати відомості, необхідні для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Платником податку є саме власник об`єкта оподаткування, а не особа, про яку до Державного реєстру речових прав внесено запис як про власника. Державний реєстр є лише джерелом інформації, зокрема, щодо характеристик бази оподаткування.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - № 1952-IV).
За визначенням, наведеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
За правилами частини другої статті 12 Закону №1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Питання застосування норми частини другої статті 12 Закону №1952-IV неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду. Так, зокрема, у постановах від 24 січня 2020 року (справа №910/10987/18), від 26 жовтня 2022 року (справа №538/2185/14-ц), від 20 лютого 2018 року (справа №917/553/17), Верховний Суд дійшов висновку, що нормою частини другої статті 12 Закону №1952-IV законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії, та які мають пріоритет над записами, що містяться у цьому Державному реєстрі.
При цьому усталеною є також позиція Верховного Суду, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою для його виникнення.
Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 02 липня 2019 року (справа №48/340), від 12 березня 2019 року (справа №911/3594/17), від 19 січня 2021 року (справа №916/1415/19), відомості Державного реєстру презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Отже, за загальним правилом, якщо особа заперечує актуальність відомостей, внесених до Державного реєстру, останні можуть бути спростовані шляхом надання для дослідження документів, на підставі яких відповідне право було набуто чи припинено. Аналогічний підхід впроваджено законодавцем і у нормі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, яка передбачає можливість встановлення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки на підставі відомостей Державного реєстру, але й з урахуванням оригіналів документів платника податків, зокрема документів про право власності. Під документами про право власності слід розуміти як документи щодо набуття такого права, так і щодо його втрати платником податків.
Суд враховує, що порядок взаємодії між платником податків та контролюючим органом, зокрема унормований підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 267 ПК України, відповідно до якого платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:
об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;
розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;
права на користування пільгою із сплати податку;
розміру ставки податку;
нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
При цьому абзац другий підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлює, що у разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Отже, приведений вище підпункт 266.7.3 пункту 266.7 статті 267 ПК України прямо передбачає, що за наявності розбіжностей між даними податкового органу і даними платника податків, пріоритет мають дані, підтверджені таким платником на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності (його набуття чи втрати).
Отже, при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податковий орган повинен використовувати не тільки дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але й наявні відомості, що містяться в оригіналах відповідних документів платника податків, зокрема в документах на право власності (за умови їх подання). За наявності розбіжностей у таких даних оригінали документів, надані платником, зокрема документи на право власності, мають пріоритет над даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Суд встановив, що за Рішенням приватного нотаріуса Зілковської К.Л. від 20 жовтня 2015 року № 25424706 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на власність 27/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Проте 26.05.2021 року Суворовським районним судом міста Одеси було винесене рішення, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 жовтня 2015 року з індексним номером 25424706, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 у вигляді 2710000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5110137600:35:012:0006, які складаються з кімнати № НОМЕР_2 в літері «А» у складі приміщень: ІІ поверх – 7 - основне площею 9,0 кв. м., загальною площею- 9,0 кв. м., основною площею - 9,0 кв. м.
За правилами частини першої статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
З урахуванням змісту наведених вище судових рішень суд погоджується з доводами позивача, що вона станом на дату прийняття оскаржуваних ППР, не є власником вищевказаного нерухомого майна, не має права ані володіти, ані розпоряджатися, ані користуватися таким майном , у зв`язку з чим відповідно не зобов`язана ані утримувати таке нерухоме майно, ані сплачувати будь-які податки і збори до Державного чи місцевого бюджетів, оскільки фактично я не являюсь власником цього майна, який є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
За викладених обставин, суд доходить висновку, що у спірному випадку у контролюючого органу не було правових підстав для винесення відносно ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень № 2038905-2407-1554-UA51100270000073549 від 28 листопада 2024 р., № 0658395-2407-1553 від 17 червня 2025 р. та № 1619123-2407-1553 UA51100270000073549 від 20 жовтня 2025 р.
Відтак, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю та визнати протиправним та скасувати податкові-повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Одеській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, № 2038905-2407-1554-UA51100270000073549 від 28 листопада 2024 р., № 0658395-2407-1553 від 17 червня 2025 р. та № 1619123-2407-1553- UA51100270000073549 від 20 жовтня 2025 р.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 1331,20 грн. судового збору, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 44069166) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкові-повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у Одеській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, № 2038905-2407-1554-UA51100270000073549 від 28 листопада 2024 р., № 0658395-2407-1553 від 17 червня 2025 р. та № 1619123-2407-1553- UA51100270000073549 від 20 жовтня 2025 р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 44069166) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук