ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/59/26 

Господарський суд Миколаївської області у складі:
судді Л.М. Ільєвої 
при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:
від позивача - Бордаченко О.В.,
від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Деренківець" до фізичної особи-підприємця Цихоні Павла Петровича про стягнення коштів у розмірі 105397,02 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Деренківець" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Цихоні Павла Петровича про стягнення 105397,02 грн., посилаючись на таке.
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець» є юридичною особою, місце знаходження якої: Черкаська область, Черкаський район, село Деренковець, вул. Центральна, 1. Разом з цим, позивач вказує, що має такий відокремлений підрозділ без прав юридичної особи, як філію «Поділля» СТОВ «Деренківець» за адресою: Київська область, Броварський район, с. Поділля, вул. Покровська, 56.
Як стверджує позивач, 14 травня 2025 року із поточного рахунку філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» протиправним шляхом були перераховані грошові кошти в сумі 99809,00 грн. на поточний рахунок ФОП Цихоні Павла Петровича, призначення платежу було вказано як «Оплата за рахунком №52 від 14.05.2025 року, за товар, без ПДВ».
При цьому позивач вказує, що між СТОВ «Деренківець» чи філією «Поділля» СТОВ «Деренківець» і ФОП Цихонею Павлом Петровичем будь-які господарські відносини відсутні, у тому числі позивач чи його філія не придбавало та не отримувало будь-яких товарів, робіт, послуг згідно вказаного вище рахунку №52 від 14.05.2025 року у ФОП Цихоні П.П. На підтвердження наведеного позивачем подано до суду заяву директора позивача як свідка.
Також позивач зазначає, що за його зверненням по факту протиправного заволодіння грошовими коштами підприємства 14.05.2025 року було відкрите кримінальне провадження за ч.4 ст.185 КК України (крадіжка чужого майна у великих розмірах) і триває досудове розслідування правопорушення.
Таким чином, на переконання позивача, ФОП Цихоня Павло Петрович 14.05.2025 року безпідставно набув грошові кошти позивача в сумі 99809,00 грн. і не повернув їх позивачу.
Наразі позивач зазначає, що 29.12.2025 року ним було направлено відповідачу вимогу за вих. №29/12-25 щодо повернення позивачу безпідставно набутих відповідачем коштів в сумі 99809,00 грн., яка була вручена відповідачу 08.01.2026 року. Проте, як стверджує позивач, вказана вимога не була розглянута належним чином відповідачем по суті, безпідставно набуті грошові кошти відповідач позивачу не повернув.
Крім того, позивачем на підставі ст. 536, 625, 1214 ЦК України нараховано відповідачу інфляційні втрати у розмірі 3537,15 грн. та 3% річних у розмірі 2050,87 грн., які також заявлено до стягнення.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2026 р. прийнято позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Деренківець" (вх. № 923/26 від 21.01.2026 р.) до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/59/26 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02 березня 2026 року о 15:00. 
02.02.2026 р. від представника позивача - Бордаченка Олександра Володимировича до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява, в якій заявник просить проводити судове засідання у справі №915/59/26, призначене у Господарському суді Миколаївської області на 02.03.2026 року на 15.00, та всі наступні судові засідання у цій справі за участю представника позивача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх. № 1465/26).
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.02.2026 у справі № 915/59/26 задоволено заяву представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Деренківець" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) (вх. № 1465/26 від 02.02.2026 р.).
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2026 р. розгляд справи № 915/59/26 відкладено на 26 березня 2026 року о 10:00 з огляду на неявку відповідача.
Наразі під час судового засідання судом з`ясовано необхідність надання позивачем пояснень щодо отримання рахунку на оплату №52 від 14.05.2025 року, а також стосовно особи, яка має доступ до поточного рахунку позивача, з якого були протиправно списані спірні кошти.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.03.2026 р. розгляд справи № 915/59/26 відкладено на 21 квітня 2026 року о 14:30.
09.04.2026 від представника позивача - Бордаченка Олександра Володимировича до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли пояснення (вх. №5082/26), в яких позивач зазначає, що жодні господарські відносини між позивачем (в т.ч. його філією «Поділля») та відповідачем відсутні, позивач (в т.ч. його філія «Поділля») не замовляв та не отримував товари, роботи, послуги від відповідача, позивач (в т.ч. його філія «Поділля») не отримував від відповідача рахунок №52 від 14.05.2025 року і у позивача (в т.ч. його філії «Поділля») такий документ відсутній. Також позивач вказує, що станом на 14.05.2025 року доступ до банківського рахунку філії «Поділля» позивача, з якого було безпідставно перераховано грошові кошти відповідачу, мають з різним ступенем повноважень ряд осіб підприємства. Доступ до цього банківського рахунку з правом лише перегляду операцій мають всі бухгалтери позивача як головного підприємства, так і філії «Поділля», а додатково до перегляду операцій по рахунку з правом підписання платіжних документів про перерахування грошових коштів з цього рахунку мали також директор філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» ОСОБА_1., директор СТОВ «Деренківець» ОСОБА_3
В судове засідання, призначене на 21.04.2026, відповідач не з`явився.
Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Так, надіслані судом на юридичну адресу відповідача копії ухвали суду від 26.01.2026 р. про відкриття провадження у справі, ухвали суду від 02.03.2026 про відкладення розгляду справи, ухвали суду від 26.03.2026 про відкладення розгляду справи були повернуті до суду без вручення разом з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи, з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".
За змістом п. 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 (зі змінами), у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка або реєстрованого поштового відправлення з позначкою Адміністративна послуга такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення.
В п. 82 вказаних Правил передбачено, що рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". 
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.
Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 29.03.2021 р. у справі № 910/1487/20).
Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.
Суд зауважує, що, виходячи зі змісту диспозитивних положень пунктів 1-5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення може бути не лише день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (тобто день фактичного отримання рішення), а й день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 903/237/23).
При цьому, враховуючи неотримання відповідачем поштової кореспонденції за своїм місцезнаходженням, судом вживалися додаткові заходи щодо належного та фактичного повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом.
Так, згідно ч. 4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.
З огляду на вказане та з урахуванням повернення до суду без вручення ухвали суду про закриття підготовчого провадження у справі, господарським судом відповідач також викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що свідчить наявне в матеріалах справи оголошення.
Крім того, ухвали суду про розгляд справи були доставлені одержувачу фізичній особі-підприємцю Цихоня Павло Петрович на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа.
Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.
На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.
З урахуванням наведених положень Кодексу, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (№36726582 від 19.01.2026) станом на 19.01.2026 р. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець» (код ЄДРПОУ 32898214) зареєстровано в державному реєстрі 01.04.2004 р., про що в реєстрі вчинено запис від 22.01.2007 № 10091200000000392, керівник - ОСОБА_3 з 25.03.2019 р. Також в реєстрі наявні відомості про відокремлені підрозділи юридичної особи: філія «Поділля» Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» (код ЄДРПОУ 36777175) та філія «Бородянка» Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» (код ЄДРПОУ 39929133).
Згідно з п. 2.1. статуту Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» (нова редакція), затверджене рішенням учасника товариства від 07.11.25 № 7/11-2025, Товариство створене з метою здійснення комерційної, виробничо-господарської, консультативної, наукової діяльності, спрямованої на надання послуг, виробництво товарів, їх реалізації, здійснення зовнішньоекономічної діяльностій отримання прибутку, а також реалізації на основі отриманого прибутку економічних інтересів його Учасників.
Згідно з протоколом загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» від 02.09.2011 № 2 на вказаних зборах було вирішено, зокрема:
- створити філію «Поділля» СТОВ «Деренківець» в с. Поділля Баришівського району Київської області;
- визначити місцем знаходження філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» - с. Поділля Баришівського району Київської області;
- затвердити положення про філії «Поділля» СТОВ «Деренківець»;
- призначити керівником філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» ОСОБА_1 . 
Відповідно до п. 1.3.-1.6. положення про філію «Поділля» Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець», що затверджене протоколом №2 від 02.09.2011 р. загальних зборів учасників СТОВ «Деренківець», філія не є юридичною особою; філія користується основним засобами та оборотними коштами підприємства, має право від імені підприємства, та за згодою з підприємством, придбавати та орендувати основні фонди; філія здійснює свою діяльність відповідно до законодавства України, статуту підприємства та цього положення; підприємство несе відповідальність за зобов`язаннями філії.
Згідно з п. 2.1. положення про філію, метою створення філії є: виробництво, переробка та реалізація сільськогосподарської продукції, а також надання послуг фізичним та юридичним особам щодо ведення сільського господарства та інших, пов`язаних з ним, видів діяльності та інших видів діяльності, отримання прибутку від вкладення капіталу та задоволення на його основі соціально - економічної заінтересованості Підприємства і працівників філії.
Пунктами 4.1.1 та 4.1.2 положення про філію визначено, що для здійснення цілей згідно з положенням та за погодженням з підприємством, філія має право: вступати у господарські та цивільно-правові відносинами з підприємствами, організаціями, установами незалежно від форми власності, а також з окремими громадянами згідно з довіреністю, виданою директору філії від імені підприємства за видами діяльності та видами операцій; купувати матеріальні ресурси, а також основні засоби у підприємств, організацій, установ, громадян.
У відповідності до довідки АТ «Райффайзен Банк» за вих. від 04.08.25 про відкриття рахунків у філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» відкрито рахунок в АТ «Райффайзен Банк»: IBAN НОМЕР_1 UAN 01.08.2025.
Як вбачається з наявної у матеріалах справи банківської виписки по рахунку філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» за період з 14.05.2025 по 20.01.2026 р. , 14.05.2025 о 14:25 було перераховано з рахунку філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» на рахунок ФОП Цихоні Павла Петровича (код ІПН НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 99809,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за рахунком № 52 від 14.05.2025, За товар, без ПДВ.»
Згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.05.2025 о 17:23:38 (номер кримінального провадження 12025111080000227) до вказаного Реєстру внесені відомості про кримінальне правопорушення згідно ч. 4 ст. 185 КК України за заявою ОСОБА_2 щодо (короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення) (дослівно): « 14.05.2025 а період часу з 14 год. 15 хв. по 14 год. 32 хв. невстановлена досудовим розслідуванням особа у невстановлений спосіб вчинила таємне викрадення грошових коштів філії Поділля СТОВ «Деренківець» з рахунку НОМЕР_3 , чим спричинила майнової шкоди в загальній сумі 400000 грн. (ЄО 2773)». Орган досудового розслідування: відділ поліції № 1 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київський області.
29.12.2025 СТОВ «Деренківець» направило на адресу ФОП Цихоні Павла Петровича ( АДРЕСА_1 ) вимогу від 29.12.2025 за вих № 29/12-25 про повернення безпідставно набутих коштів, а саме вимагав в останнього негайно повернути СТОВ «Деренківець» грошові кошти в сумі 99809,00 грн., що були безпідставно набуті 14.05.25 ФОП Цихонею Павлом Петровичем.
На підтвердження факту направлення вимоги позивачем подано до суду фіскальний чек щодо поштового відправлення 0214400140936, повідомлення про вручення поштового відправлення R021440002100, згідно якого вказане поштове відправлення було вручено одержувачу особисто 08.01.2026 р.
Також з наявної в матеріалах справи заяви свідка директора СТОВ «Деренківець» ОСОБА_3 за вих. від 20.01.26, яка подана до Господарського суду Миколаївської області у справі за позовом СТОВ Деренківець з вимогами до ФОП Цихоні П.П. про стягнення безпідставно набутих коштів, інфляційних втрат і 3% річних, вбачається, що 14 травня 2025 року із поточного рахунку філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» протиправним шляхом були перераховані грошові кошти в сумі 99'809,00 грн на поточний рахунок ФОП Цихоні Павла Петровича (РНОКПП НОМЕР_2 ), призначення платежу було вказано як «Оплата за рахунком №52 від 14.05.2025 року, за товар, без ПДВ». Вказані відомості, про які повідомив директор Товариства як свідок, стали йому відомі як директору СТОВ «Деренківець» в силу посадових обов`язків після перевірки ним первинних документів СТОВ «Деренківець», філії «Поділля» СТОВ «Деренківець» та викладених у цій заяві фактів і обставин.
Однак, як свідчать матеріали справи та не спростовано відповідачем, між СТОВ «Деренківець» чи філією «Поділля» СТОВ «Деренківець» і ФОП Цихонею Павлом Петровичем (РНОКПП НОМЕР_2 ) будь-які господарські відносини відсутні, у тому числі СТОВ «Деренківець» чи його філія не придбавало та не отримувало будь-яких товарів, робіт, послуг згідно вказаного вище рахунку №52 від 14.05.2025 р. у ФОП Цихоні П.П. (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що набуття ФОП Цихонею П.П. належних СТОВ «Деренківець» коштів в сумі 99809,00 грн. відбулось без достатньої правової підстави.
Неповернення відповідачем коштів, які були перераховані на його рахунок в сумі 99809,00 грн. стали підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 99809,00 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України та стягнення 3% річних у розмірі 2050,87 грн та інфляційних втрат у розмірі 3537,15 грн. за користування чужими грошовими коштами.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України.
У відповідності до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:
1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);
2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02.03.16 у справі № 6-3090цс15.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (ст. ст. 1212-1214 ЦК України).
Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23.05.18 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.18 у справі № 922/3412/17, від 04.12.19 у справі № 917/1739/17, та Верховний Суд у постановах від 02.06.21 у справі № 201/2956/19, від 27.07.22 у справі № 644/3932/18-ц, від 29.03.23 у справі № 643/8385/21, від 18.10.23 у справі № 639/6422/21 та від 20.09.24 у справі № 628/1203/19.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у т.ч. гроші.
Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 та 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України надає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією iз сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.
Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти у розмірі 99809,00 грн. були перераховані відповідачу безпідставно, оскільки між СТОВ «Деренківець» чи філією «Поділля» СТОВ «Деренківець» і ФОП Цихонею Павлом Петровичем будь-які господарські відносини відсутні.
В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України "Про аграрні ноти". Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності господарських правовідносин між сторонами та, як наслідок, наявність у позивача зобов`язання перерахувати відповідачу грошових коштів в сумі 99809,00 грн.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Отже цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.
Згідно ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.
Таким чином, оскільки, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, останній не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 99809,00 грн., які були отримані ним без належної правової підстави, відповідно вказане обумовлює виникнення у відповідача обов`язку повернути вказані кошти позивачу.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.
Згідно з абз. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 зробила правовий висновок про те, що у разі безпідставного збереження грошових коштів (ст. 1214 ЦК) боржник повинен сплатити кредитору проценти та інфляційні втрати згідно із ст. 625 ЦК України, оскільки боржником порушено грошове зобов`язання і він безпідставно не повертає кошти кредитору, користується ними протиправно.
При цьому судом враховано, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Із цього моменту виникає передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що відповідачем порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України, суд погоджується з твердженням позивача, що до спірних відносин слід застосувати положення норм частини 2 статті 625 ЦК України про нарахування на прострочену суму безпідставно набутих відповідачем грошей у розмірі 3% річних та інфляційних втрат.
Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 2050,87 грн., судом встановлено, що вказаний розрахунок 3% річних на суму зобов`язань 99809,00 грн. за період з 15.05.2025 до 19.01.2026 (250 дн.) був здійснений позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в сумі 2050,87 грн. (99809,00 грн. x 3% x 250 дн. : 365 дн. : 100%).
Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.
Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.
Враховуючи викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань в розмірі 3537,15 грн. (99809,00 грн x 1.03543918 - 99 809,00) та встановлено, що вказані інфляційні нарахування були здійснені позивачем вірно, також вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 3537,15 грн. 
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене вище, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Деренківець" позовних вимог до відповідача про стягнення коштів в загальній сумі 105397,02 грн., що цілком відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів позивача як примусове виконання обов`язку в натурі.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Деренківець" до фізичної особи-підприємця Цихоні Павла Петровича про стягнення коштів у розмірі 105397,02 грн. задовольнити.
2. СТЯГНУТИ з фізичної особи-підприємця Цихоні Павла Петровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Деренківець" (19430, Черкаська область, Черкаський район, с. Деренковець, вул. Центральна, 1; код ЄДРПОУ 32898214) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 99809/дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот дев`ять/грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 3537/три тисячі п`ятсот тридцять сім/грн. 15 коп., 3% річних у розмірі 2050/дві тисячі п`ятдесят/грн. 87 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662/дві тисячі шістсот шістдесят дві/грн. 40 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 01.06.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та завантаженості судді Ільєвої Л.М., а також у зв`язку з перебуванням судді Ільєвої Л.М. у щорічній відпустці з 04.05.2026 по 08.05.2026 року.

Суддя  Л.М. Ільєва