Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року Справа№640/19795/22 

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Військового інституту Київського національного університету ім. Т.Шевченка про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Військового інституту Київського національного університету ім. Т. Шевченка про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позову зазначено, що з 03.11.2020 по 11.06.2022 позивач проходив військову службу у Військовому інституті Київського національного університету ім. Т. Шевченка (далі відповідач). Відповідно до наказу №87 від 15.04.2022 позивача з 16.04.2022 було відряджено до штабу сектора оборони Бучанського району Київської області, в якому знаходився безперервно 55 діб, а саме по 09.06.2022. Позивач зауважив, що після його повернення з відрядження відповідач по сьогоднішній день оплату добових (грошових коштів) за час перебування у відрядженні в сумі 16 500 грн. не здійснив. Позивач зазначив, що 10.06.2022 ним до фінансово-економічної служби Військового інституту було подано рапорт про оплату добових, посвідчення про відрядження, в якому зазначено, що не забезпечувався триразовим харчуванням та звіт про використання коштів. В подальшому на вимогу фінансово-економічної служби Військового інституту ним було додатково надано довідку №30 від 28.06.2022 за підписом керівника сектору оборони Бучанського району Київської області про поважні підставі неможливості зарахування його на продовольче забезпечення у зв`язку з постійною зміною штабу місця дислокації та віддаленим місцем знаходження штабу до військових підрозділів. Позивач зазначив, що на його письмове звернення відповідач ніяким чином не відреагував.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що стосовно надання відповіді на письмове звернення позивача від 26.09.2022 (вхідний №4132 від 03.10.2022), Військовий інститут Київського національного університету імені Тараса Шевченка надав відповідь від 15.10.2022 (вихідний №18/2944), в якій було запропоновано позивачу надати оригінал письмового повідомлення про неможливість та причини незабезпечення триразовим харчуванням за час перебування у відрядженні на виконання недопущення порушень бюджетного законодавства. На адресу Військового інституту вищезазначених документів від позивача не надходило, що унеможливлює позитивно вирішити питання викладені у зверненні ОСОБА_1 від 26 вересня 2022 року. Враховуючи, що позивач не надав оригінал письмового повідомлення про неможливість та причини незабезпечення триразовим харчуванням за час перебування у відрядженні на виконання недопущення порушень бюджетного законодавства та звернувся до суду, то таке звернення слід вважати як передчасне звернення до суду. Відповідач зауважив, що позивач у позовній заяві на підтвердження своїх позовних вимог посилається на Інструкцію про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України затверджену наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 № 530, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 22.09.2011 № 1115/19853, яка втратила чинність 14.04.2017 на підставі наказу Міністерства оборони № 105 від 20.02.2017, а отже, Інструкція не може застосовуватися для врегулювання спірних правовідносини, зазначених позивачем у позовній заяві. Позивач посилається в позовній заяві на практику Верховного Суду викладену в постанові від 27.06.2018 у справі №822/5994/15, проте в даній постанові застосовувались нормативно-правові акти, які втратили свою чинність станом на дати, в які на думку позивача відбулося порушення його прав. Також, відповідно до п.9 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105, яка є чинною, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України, а саме відповідно до абз.19 ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»: “розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо)». Відповідач закцентував свою увагу на тому, що позивач таких підтвердних документів не надав. Відповідач зауважив, що позивач у своєму зверненні від 26.09.2022 (вхідний №4132 від 03.10.2022) зазначив, що з 16.04.2022 по 09.06.2022 його було направлено у відрядження в штаб сектору оборони Бучанського району м. Києва та оскільки Військовий інститут Київського національного університету імені Тараса Шевченка, який відкомандирував ОСОБА_1 знаходиться у м. Київ, то відрядження в інші населені пункти не відбулося. Відповідач повідомив, що в діловодстві фінансово-економічної служби Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка на теперішній час відсутній оригінал письмового повідомлення керівника штабу сектора оборони Бучанського району Київської області, щодо неможливості забезпечення триразовим харчуванням із зазначенням причин, стосовно службового відрядження позивача за період з 16.04.2022 по 09.06.2022 року відповідно до телеграми Міністерства оборони України від 20 травня 2022 року №9696/л. Відповідач зазначив, що відповідно до пункту 17 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105, після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку. Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат. Також відповідно до абз.6 п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 р. № 98, звіт про використання коштів, виданих на відрядження, разом із підтвердними документами працівник зобов`язаний подати до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем прибуття до місця постійної роботи. У зазначений строк також повертається сума надміру витрачених коштів. Відповідач зауважив, що позивач не подав звіт про використання коштів після повернення з відрядження. Відповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/19795/22 передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О.
Відповідно до ч.2 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2025 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військового інституту Київського національного університету ім. Т.Шевченка про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії – прийнято до свого провадження. Ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлений відповідачу строк для надання на адресу Донецького окружного адміністративного суду: відзиву на позовну заяву та усіх наявних доказів на підтвердження зазначеного у ньому.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2026 року у клопотанні представника відповідача щодо передачі справи за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду відмовлено.
Відповідач про прийняття справи до свого провадження був повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна відмітка про наявність у нього реєстрації кабінету електронного суду та відповідної відмітки «доставлено» де зазначено, що ухвалу про прийняття до провадження він отримав 05.03.2025 року. 
Позивачем на електронну скриньку суду було надіслано заяву про те, що ним не подано позовної заяви до цього самого відповідача та з тим самим предметом позову, отже й позивач про наявність процесуального документу по цій справі був обізнаний належним чином.
Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 виданого Ленінським РС у м. Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області від 02.10.2014 року. 
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_3 виданого від 09.09.2021 року.
Відповідач – Військовий інститут Київського національного університету ім. Т. Шевченка (ЄДРПОУ: 22994521) є юридичною особою та є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовому інституті Київського національного університету ім. Т. Шевченка з 03.11.2020 по 11.06.2022 року та відповідно до Наказу №87 від 15.04.2022 року позивача з 16.04.2022 було відряджено до штабу сектора оборони Бучанського району Київської області, в якому він знаходився безперервно 55 діб, а саме по 09.06.2022 року.
Вищезазначене підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними копіями та не заперечується учасниками справи.
Варто зазначити, що у відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Позивач у своїй позовній заяві зазначив наступне: - «Після повернення з відрядження Відповідач по сьогоднішній день оплату добових (грошових коштів) за час перебування у відрядженні в сумі 16 500 грн. не здійснив. […]. 10.06.2022 до фінансово-економічної служби Військового інституту (надалі - ФЕО ВІ) мною було подано рапорт про оплату добових, посвідчення про відрядження в якому зазначено, що не забезпечувався триразовим харчуванням та звіт про використання коштів. В подальшому на вимогу ФЕО ВІ було додатково надано довідку №30 від 28.06.2022 за підписом керівника сектору оборони Бучанського району Київської області про поважні підставі неможливості зарахування мене на продовольче забезпечення у зв`язку з постійною зміною штабу місця дислокації та віддаленим місцем знаходження штабу до військових підрозділів. На моє письмове звернення Відповідач ніяким чином не відреагував.».
Відповідач у своєму відзиві зазначив наступне: - «Стосовно надання відповіді на письмове звернення позивача від 26.09.2022 (вхідний №4132 від 03.10.2022), Військовий інститут Київського національного університету імені Тараса Шевченка надав відповідь від 15.10.2022 (вихідний №18/2944) (копія відповіді додається), в якій було запропоновано ОСОБА_1 надати оригінал письмового повідомлення про неможливість та причини незабезпечення триразовим харчуванням за час перебування у відрядженні на виконання недопущення порушень бюджетного законодавства. На адресу Військового інституту вищезазначених документів від позивача не надходило, що унеможливлює позитивно вирішити питання викладені у зверненні ОСОБА_1 від 26 вересня 2022 року.».
Слід зауважити, що матеріали справи не містять копії рапорту наданого позивачем 10.06.2022 року щодо виплати добових за час його відрядження, але в матеріалах справи є копія листа-звернення позивача від 26.09.2022 року наступного змісту: - «З 03.11.2020 по 11.06.2022 я проходив військову службу на посаді молодшого наукового співробітника науково-дослідного відділу проблем інформаційного-аналітичного забезпечення в сфері освітньої діяльності науково-дослідного центру Військового інституту Київського національного університету ім.Т. Шевченка. З 16.04.2022 по 09.06.2022 я був направлений у відрядження в штаб сектору оборони Бучанського району м.Києва. За час перебування у відрядженні я добовим харчуванням не забезпечувався, про що зазначено у посвідченні про відрядження. 10.06.2022 до фінансової служби ВІКНУ мною подано рапорт про виплату добових, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів. Пізніше заступнику начальника фінансової служби майору ОСОБА_2 , згідно телеграми № 9696/л від 20.05.2022 був наданий письмовий лист №30 від 28.06.2022 за підписом керівника сектору оборони Бучанського району Київської області про причини не зарахування мене на продовольче забезпечення в штабі сектору оборони. На даний час добові мені не виплачені. Прошу надати письмову відповідь про причини невиплати мені добових за відрядження. […]. Вразі втрати листа №30 від 28.06.2022 за підписом керівника сектору оборони Бучанського району Київської області, додаю його копію.». 
Лист №30 від 28.06.2022 за підписом керівника сектору оборони Бучанського району Київської області містить наступну інформацію: - «Повідомляю, що капітан ОСОБА_1 дійсно перебував з 16.04.2022 по 09.06.2022 у розпорядженні штабу сектору оборони № НОМЕР_4 Бучанського району Київської області і не був зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з постійною зміною штабу місця дислокації та віддаленим місцем знаходження штабу до військових підрозділів.». 
Відповідачем було надано відповідь від 15.10.2022 року №18/1944 наступного змісту: - «На Ваш лист від 26 вересня 2022 року (вхідний № 4132 від 03.10.2022) щодо виплати добових за відрядження повідомляємо Вас, що в діловодстві фінансово-економічної служби Військового інституту Київського національного університету ім. Т. Шевченка на теперішній час відсутнє письмове повідомлення щодо неможливості забезпечення триразовим харчуванням із зазначенням причин, під час Вашого відрядження за період з 16.04.2022 по 09.06.2022 відповідно до телеграми Міністерства оборони України від 20 травня 2022 року №9696/л. З метою позитивного вирішення питання викладеного в листі від 26 вересня 2022 року, недопущення порушення бюджетного законодавства, раціонального, ефективного та цільового використання бюджетних коштів, просимо надати оригінал письмового повідомлення про неможливість та причини незабезпечення триразовим харчуванням за час перебування у відряджені.». 
Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету ім. Т. Шевченка щодо не нарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 добових витрат на відрядження. 
- зобов`язати Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету ім. Т. Шевченка нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові витрати на відрядження за 55 діб за період з 16.04.2022 по 09.06.2022 в сумі 16 500 грн.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частин шостої, дев`ятої статті 14 Закону №2011-XII, при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Витрати, пов`язані з перевезенням військовослужбовців та членів їх сімей, їх особистого майна залізничним, повітряним, водним і автомобільним (за винятком таксі) транспортом, бронюванням місць у готелях при направленні військовослужбовців у відрядження, відшкодовуються за рахунок коштів Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При цьому, згідно пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02 лютого 2011 року №98 (далі - Постанова №98) визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, працівників Національного антикорупційного бюро визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Національним антикорупційним бюро, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105 затверджено Інструкцію про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України (далі Інструкція №105).
Відповідно до пункту 2 Інструкції, відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).
Строк відрядження визначається командиром (начальником, керівником), але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі (крім випадків, коли інші строки відрядження визначаються законодавчими та іншими нормативно-правовими актами) (пункт 4 Інструкції №105).
Військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток (пункт 6 Інструкції №105).
Пунктом 7 Інструкції №105 передбачено, що днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця, а днем прибуття з відрядження день прибуття транспортного засобу до населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця. У разі відправлення транспортного засобу до 24-ї години включно днем вибуття у відрядження вважається поточна доба, а з 00 годин і пізніше наступна доба. Якщо станція, пристань, аеропорт розташовані за межами населеного пункту, де проходить службу відряджений військовослужбовець, у строк відрядження зараховується час, потрібний для проїзду до станції, пристані, аеропорту. Аналогічно визначається день прибуття відрядженого військовослужбовця до місця служби.
Відповідно до пункту 9 Інструкції №105, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.
Пунктом 10 Інструкції №105 визначено, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.
Відповідно до пункту 11 Інструкції №105, за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98.
Час перебування в дорозі, за який провадиться виплата добових під час відрядження, визначається за діючим розкладом руху залізничного, водного та повітряного транспорту, враховуючи час затримки відрядженого в дорозі з причин, які від нього не залежать, і час на пересадки.
Причинами затримки військовослужбовця у відрядженні понад строки, зазначені в посвідченні про відрядження, є хвороба, що позбавила його можливості своєчасно повернутися з відрядження, стихійне лихо, інші надзвичайні ситуації. Причини затримки повинні підтверджуватися відповідними документами.
Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця проходження служби, що зараховуються як два дні.
При відрядженні військовослужбовця строком на один день або в таку місцевість, звідки військовослужбовець має змогу щодня повертатися до місця постійного проживання, добові відшкодовуються як за повну добу.
Сума добових визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.
За відсутності наказу про відрядження добові витрати не виплачуються.
Згідно пункту 12 Інструкції №105, військова частина (установа, організація) за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98, витрати відрядженим військовослужбовцям на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця в готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном, холодильником, телевізором та інших витрат.
Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються витрати на побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання в місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат за всі дні проживання.
Витрати на харчування, вартість якого включена до рахунків на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях або до проїзних документів, оплачуються відрядженим військовослужбовцем за рахунок добових витрат.
Витрати на найм житлового приміщення за час вимушеної зупинки в дорозі, що підтверджуються відповідними документами, відшкодовуються в порядку й розмірах, передбачених цим пунктом.
Витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення, відшкодовуються з дозволу командира (начальника, керівника) згідно з оригіналами підтвердних документів. Зазначені витрати не є надміру витраченими коштами.
У разі проїзду автомобільним транспортом виплата добових здійснюється за час фактичного перебування в дорозі, але не більше ніж за час, визначений розрахунком руху, 200 км на добу.
Пунктом 13 Інструкції №105 передбачено, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.
Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де проходить службу відряджений військовослужбовець, або до місцеперебування у відрядженні.
За наявності декількох видів транспорту від місця проходження служби до місця відрядження командир (начальник, керівник) може запропонувати відрядженому військовослужбовцю вид транспорту, яким йому слід користуватися. У разі відсутності такої пропозиції військовослужбовець самостійно вирішує питання про вибір виду транспорту.
Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються також витрати на проїзд міським транспортом загального користування (крім таксі) відповідно до маршруту, погодженого командиром (начальником, керівником) за місцем відрядження (згідно з підтвердними документами).
Відрядженому військовослужбовцю понад установлені суми компенсації витрат у зв`язку з відрядженням відшкодовуються також витрати на оплату податку на додану вартість за придбані проїзні документи, користування в поїздах постільними речами та найм житлового приміщення згідно з підтвердними документами в оригіналі (пункт 14 Інструкції №105).
Згідно пункту 17 Інструкції №105, відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку.
Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.
Якщо військовослужбовець отримав аванс на відрядження і не виїхав, він повинен протягом трьох банківських днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси зазначені кошти.
Відповідно до пункту 18 Інструкції №105, витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого військовослужбовця, у тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.
Витрати, понесені у зв`язку з відрядженням, не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), військовослужбовцю не відшкодовуються.
Виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки засвідчуються підписом та гербовою печаткою: в апараті Міністерства оборони України керівника структурного підрозділу Міністерства оборони України або його заступника; у Генеральному штабі Збройних Сил України керівника структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України або його заступника; в інших органах військового управління керівника органу військового управління або його заступника; у з`єднанні командира з`єднання або його заступника; у військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях командира (начальника, керівника) військової частини (військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, установи, організації) або його заступника; в установах, організаціях, на підприємствах та інших органах державної влади посадової особи, яка має право засвідчувати документи гербовою печаткою (пункт 20 Інструкції №105).
Слід зазначити, що у відповідності до приписів п.1 постанови КМУ №98 від 02.02.2011 року визначено - затвердити суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.
Згідно з Додатком №1 суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів зокрема в Україні становить – 300 грн.
Як слідує з матеріалів справи, позивач перебував у відрядженні з 16.04.2022 по 09.06.2022 року, тобто - 54 дні, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи та не заперечується учасниками справи.
В свою чергу, приписами Інструкції № 105 визначено, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту. За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98.
З урахуванням наведеного, відповідач мав виплатити позивачу за 54 дні його відрядження х 300 грн. = 16 200 грн. добових витрат.
Оскільки відповідачем цього зроблено не було як до відрядження, так і після відрядження у відповідності до звернення позивача, суд дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність Військового інституту Київського національного університету ім. Т. Шевченка щодо не нарахування та невиплати позивачу добових витрат на відрядження, та як похідні вимога, зобов`язати Військовий інститут Київського національного університету ім. Т. Шевченка нарахувати та виплатити позивачу добові витрати на відрядження за 54 доби за період з 16.04.2022 по 09.06.2022 в сумі 16 200 грн.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, оскільки позивач є учасником бойових дій він звільняється від сплати судового збору та відповідно судові витрати розподілу не підлягають.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). 
Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військового інституту Київського національного університету ім. Т.Шевченка (адреса: 03680, м. Київ, вул. Ломоносова, 81, ЄДРПОУ: 22994521) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військового інституту Київського національного університету ім. Т. Шевченка (ЄДРПОУ: 22994521) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) добових витрат на відрядження.
Зобов`язати Військовий інститут Київського національного університету ім. Т. Шевченка (ЄДРПОУ: 22994521) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) добові витрати на відрядження за 54 доби за період з 16.04.2022 по 09.06.2022 в сумі 16 200 грн.
У задовленні решти позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення складено та підписано 08 травня 2026 року.
Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.О. Голошивець