Справа № 635/14119/24
Провадження № 2/635/1720/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року с-ще Покотилівка Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді — Бондаренка І.Е,
секретаря судового засідання Козлюк Е.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними письмовими матеріалами, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА.

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Позивач просить стягнути з відповідача 17594,11 грн. заборгованості та 3028,00 грн. судового збору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує вимоги тим, що 03.03.2021 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, на підставі чого їй відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт, а надалі утворилася заборгованість у заявленому розмірі.

Суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки спір стосується документально підтверджуваних обставин і може бути вирішений на підставі письмових доказів, поданих учасниками справи. Заслуховування усних пояснень не є необхідним, оскільки у справі не порушуються питання, що потребують безпосередньої оцінки достовірності показань чи поведінки сторін. Такий порядок розгляду відповідає положенням ЦПК України та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на усне слухання не є абсолютним, а письмове провадження є допустимим, якщо сторони мали реальну можливість подати свої доводи і докази, а справа може бути належно вирішена за матеріалами справи (рішення у справі Jussila v. Finland).

Відповідач відзиву не подав, доказів на спростування позовних вимог не надав; однак відсутність відзиву не звільняє позивача від обов`язку доведення підстав та розміру заявлених вимог.

Вирішуючи спір, суд застосовує імперативні приписи законодавства, спрямовані на захист слабшої сторони у споживчих правовідносинах, з власної ініціативи, виходячи з установлених у справі обставин і поданих доказів.

ІІ. ФАКТИ.

Документи позивача.

Позивач подав до суду:

позовну заяву;
розрахунок заборгованості;
анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 03.03.2021;
паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»;
банківську виписку по картці;
довідку за картами;
довідку за лімітами;
довідку про наявність або відсутність електронного кабінету відповідача;
витяг з Умов та Правил надання банківських послуг;
тарифи по картці «Зелена»;
копії документів щодо повноважень представника;
платіжне доручення про сплату судового збору у сумі 3028,00 грн.

Документи відповідача.

Відповідач відзиву, письмових пояснень, доказів погашення заборгованості або заперечень щодо розрахунку до суду не подала.

Дані про сторони та заявлені вимоги.

Позивачем є Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК».

Відповідачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач заявив до стягнення 17594,11 грн. Позивач визначає цю суму як заборгованість за кредитом, а саме як заборгованість за тілом кредиту.

Документи щодо приєднання.

У матеріалах наявна анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 03.03.2021.

У цьому документі зазначені персональні дані відповідача, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, адресні дані, номер телефону та інші відомості.

Анкета-заява містить графічний підпис від імені відповідача та відмітку банку. Водночас сама анкета-заява не містить конкретної суми кредиту, конкретного розміру кредитного ліміту, конкретного строку користування кредитом, повної вартості кредиту, графіка платежів, реальної річної процентної ставки та конкретної редакції умов і тарифів, які були доведені до відома відповідача саме до моменту приєднання.

Паспорт споживчого кредиту.

У матеріалах наявний паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

З цього документа вбачається, що продукт визначено як кредитна картка «Зелена», тип кредиту пов`язаний із кредитною лінією, максимальний розмір кредитного ліміту зазначений до 200000,00 грн., строк кредитування зазначений 20 років, передбачена процентна ставка 3,4 відсотки на місяць, що відповідає 40,8 відсоткам річних.

У паспорті наведені приклади орієнтовної загальної вартості кредиту для різних сум кредиту, зокрема для 5000,00 грн., 25000,00 грн. та 50000,00 грн.

Паспорт містить відмітки банку та підпис посадової особи банку. У тексті паспорта також відображено відомості про підпис клієнта із зазначенням прізвища відповідача та одноразового ідентифікатора. Водночас у матеріалах відсутні первинні службові записи банку про створення, надсилання, доставку та введення такого одноразового ідентифікатора, а також відсутній відтворюваний технічний запис, який би дозволяв суду перевірити момент, спосіб і зміст підтвердження саме цього паспорта.

Довідка за картами.

У довідці за картами зазначено, що відповідачу відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано картку № НОМЕР_3 зі строком дії до липня 2027 року.

Довідка за лімітами.

У довідці за лімітами зазначено такі зміни кредитного ліміту за договором:

03.03.2021 о 17:19:31 — встановлення ліміту 0,00 грн., ініціатор клієнт;
17.10.2021 о 12:10:53 — збільшення ліміту до 23000,00 грн., ініціатор банк;
11.12.2021 о 21:38:59 — зменшення ліміту до 9680,00 грн., ініціатор банк;
01.03.2022 о 09:48:31 — зменшення ліміту до 9545,03 грн., ініціатор банк;
29.03.2024 о 06:35:50 — збільшення ліміту до 9600,00 грн., ініціатор банк.

Отже, з довідки вбачається, що первісно 03.03.2021 кредитний ліміт становив 0,00 грн., а подальші зміни ліміту здійснював банк.

Банківська виписка.

У матеріалах наявна банківська виписка за період з 03.03.2021 до 19.10.2024.

У виписці зазначено:

сума витрат за період — 17312,24 грн.;
сума зарахувань за період — 1687,00 грн.;
поточна сума — 100,00 грн.;
сума комісій — 0,00 грн.;
сума кешбеку — 0,00 грн.

У виписці відображені окремі операції, зокрема операції списання відсотків за використання кредитного ліміту, торговельні операції, перекази, операції поповнення та залишок після операцій.

Суд звертає увагу, що заявлена до стягнення сума 17594,11 грн. не випливає механічно з наведених у шапці виписки загальних показників «витрати» та «зарахування», оскільки різниця між сумою витрат 17312,24 грн. та сумою зарахувань 1687,00 грн. становить 15625,24 грн., а не 17594,11 грн.

Крім того, у самій виписці відображені списання відсотків за використання кредитного ліміту, тобто нарахування, які за своєю природою не є фактично виданим тілом кредиту. Це має істотне значення, оскільки позивач заявив до стягнення саме 17594,11 грн. як тіло кредиту.

Умови та тарифи.

Позивач подав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і тарифи по картці «Зелена».

У наданих матеріалах суд не встановив належного доказу того, що саме ця редакція Умов та саме ці тарифи діяли на момент приєднання відповідача 03.03.2021, були показані відповідачу до приєднання, а відповідач прийняла саме їх у повному обсязі.

Умови містять загальні положення про порядок користування карткою, кредитним лімітом, мобільним застосунком, повідомленнями, відсотками, простроченням, правами та обов`язками сторін. Однак загальний текст Умов без доведення конкретної редакції, дати чинності та факту доведення до відповідача до приєднання не може сам по собі підтвердити індивідуальні умови споживчого кредитування саме у цих правовідносинах.

ІІІ. ПРАВО.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання договору про надання споживчого кредиту встановлюються законом. У системному зв`язку зі ст. 6 та ч. 2 ст. 627 ЦК України це означає, що свобода договору у сфері споживчого кредитування обмежена імперативними приписами спеціального законодавства. Тому суд застосовує насамперед Закон України «Про споживче кредитування», Закон України «Про електронну комерцію» та законодавство про захист прав споживачів.

Суд розглядає спір як спір у сфері споживчого кредитування, де перевірці підлягає весь ланцюг правовідносин: переддоговірне інформування, оцінка кредитоспроможності, погодження індивідуальних умов, укладення договору, надання кредитних коштів, інформування під час виконання договору, настання прострочення та правильність розрахунку заборгованості.

10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», спрямований на імплементацію європейських стандартів захисту споживачів фінансових послуг.

Частина сьома статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що зміна умов договору про споживчий кредит можлива лише за згодою сторін, а умова про односторонню зміну є нікчемною. Після змін, внесених Законом №3498-IX від 22.11.2023, законодавець зберіг принцип необхідності згоди сторін та передбачив спеціальні гарантії для договорів кредитної лінії і кредитування рахунку, включаючи належне інформування споживача та право відмовитися від продовження строку користування кредитом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» поновлювана кредитна лінія означає можливість повторного використання кредитних коштів після погашення заборгованості в межах установленого кредитного ліміту. Таке визначення не регулює питання зміни розміру кредитного ліміту чи інших умов кредитування.

Статті 2, 8–11 Закону України «Про споживче кредитування» покладають на кредитодавця обов`язок надати споживачу повну та персоналізовану переддоговірну інформацію, а також провести оцінку кредитоспроможності. Ці обставини входять до предмета доказування.

За абз. 2–3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець зобов`язаний передати споживачу один з оригіналів договору та додатків способом, що дозволяє ідентифікувати отримувача. Обов`язок доведення такого передання покладається на кредитодавця.

Стаття 21 Закону України «Про споживче кредитування» встановлює правила відповідальності споживача та обмеження щодо неустойки. Тому кредитодавець повинен подати поелементний і перевірюваний розрахунок із розмежуванням тіла кредиту, процентів, комісій і санкцій.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє нечесну підприємницьку практику, що враховується судом під час оцінки добросовісності кредитодавця та прозорості його доказової бази.

Стаття 415 Угоди про асоціацію Україна — ЄС орієнтує на високий рівень захисту прав споживачів. Суд враховує підходи Суду Справедливості ЄС, зокрема у справі Radlinger, щодо необхідності перевірки дотримання імперативних вимог про інформування споживача.

Електронні правочини та електронні документи.

Закон України «Про електронну комерцію» (ст. 11, ч. 12 ст. 11, ст. 12) визначає порядок укладення та підписання електронних договорів і прирівнює належно підписаний електронний договір до письмової форми.

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст. 5, 7, 8) визначає поняття електронного документа, його оригіналу та допустимість як доказу.

Частина 4 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» встановлює, що кваліфікований електронний підпис має юридичну силу власноручного підпису.

Отже, у дистанційній моделі кредитування вирішальне значення мають перевірювані електронні сліди: ідентифікація особи, акцепт, підписання, цілісність документа та підтвердження його передання споживачу. Самі по собі паперові роздруківки не замінюють такого доказування.

Перевірка судом дотримання вимог спеціального законодавства не є виходом за межі позовних вимог, а становить обов`язок суду щодо застосування імперативних норм матеріального права.

За ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається, та несе ризик їх недоведення. За ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій електронній копії. Паперова копія електронного доказу не є письмовим доказом і не усуває необхідності перевірки його походження та цілісності.

У разі посилання на дистанційне укладення договору суд очікує первинні електронні дані. Для підтвердження волевиявлення можуть використовуватися журнали подій CSV/JSON, дані щодо OTP-кодів, файли електронного підпису (PDF, P7S, ASiC), електронні виписки та інші відтворювані електронні носії інформації. Ці приклади наведені лише як ілюстрація можливості існування перевірюваних електронних доказів і не є встановленим судом стандартом доказування та не визначають вичерпного переліку допустимих доказів.

У системному зв`язку норми ЦК України та спеціального законодавства формують стандарт відповідального кредитування: кредитодавець повинен забезпечити прозорість умов кредиту, провести оцінку кредитоспроможності споживача, надати персоналізовану інформацію та мати можливість підтвердити виконання цих обов`язків. Ризик недоведеності покладається на кредитодавця.

Тому проценти, комісії та інші платежі, що становлять винагороду кредитодавця, можуть бути стягнуті лише за умови доведеності належного інформування, укладення договору, передання його примірника споживачу та наявності прозорого і перевірюваного розрахунку.

Витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню лише за наявності належних доказів та з урахуванням критеріїв необхідності й розумності.

Для доведення електронного волевиявлення кредитодавець повинен підтвердити, що саме було показано споживачу, коли, у якій редакції та за яких умов споживач погодився з відповідними умовами кредитування.

Якщо кредитодавець використовує як паперові, так і дистанційні механізми взаємодії, суд окремо оцінює первинне приєднання та подальші зміни умов. Паперовий документ підтверджує лише факт підписання саме цього документа і не замінює доказів електронної частини правовідносин.

ІV. ОЦІНКА СУДУ.

Кваліфікація правовідносин.

Суд кваліфікує спір як спір у сфері споживчого кредитування.

Суд виходить із того, що справа про стягнення заборгованості за споживчим кредитом не може розглядатися відокремлено від усієї процедури споживчого кредитування у конкретній справі. Заявлена до стягнення сума є лише кінцевим результатом попередніх юридично значущих дій кредитодавця: належного інформування споживача, визначення індивідуальних умов кредиту, оформлення приєднання, фактичного надання кредитних коштів, супроводу договору, фіксації прострочення та формування прозорого розрахунку. Тому суд перевіряє не тільки арифметичний підсумок вимог, а й доведеність кожної істотної ланки, від переддоговірного інформування до розрахунку боргу, без якої заявлений борг не може вважатися належно підтвердженим.
Суд виходить із того, що у сфері споживчого кредитування усвідомлена згода споживача є ключовою умовою правомірності покладення на нього грошового зобов`язання, що узгоджується з підходами Суду Європейського Союзу та Європейського суду з прав людини, які вимагають реальної поінформованості особи про економічні наслідки прийнятого рішення. Така згода не презюмується з факту підписання документів і підлягає перевірці судом за сукупністю об`єктивних критеріїв, зокрема: видимості ризику до приєднання, індивідуалізації умов, часової узгодженості документів, належного підтвердження волевиявлення, прозорості механізму формування боргу та передбачуваності його наслідків. За відсутності доведеності цих критеріїв суд не має підстав вважати, що споживач надав усвідомлену згоду на відповідні фінансові наслідки.

Якщо кредитор посилається на поновлювану кредитну лінію та зміни кредитного ліміту як на складову формування заявленої заборгованості, він повинен надати суду зрозумілі та перевірювані відомості щодо кожного використання кредитного ресурсу (траншу), які дозволяють встановити дату його виникнення, розмір, строк користування відповідними коштами, дату та підстави зміни кредитного ліміту, стан заборгованості на такі дати, а також вплив відповідних змін на структуру боргу. Лише за наявності таких відомостей суд може перевірити, чи не призвело збільшення кредитного ліміту до фактичного продовження строку користування раніше наданими коштами та чи не включає заявлена до стягнення сума проценти, нараховані після спливу строків кредитування окремих траншів.

Ненадання таких відомостей унеможливлює перевірку розрахунку заборгованості та не може бути усунуте шляхом покладення на суд обов`язку самостійно аналізувати масив банківських операцій, визначати окремі транші кредитування, встановлювати строки їх користування та реконструювати структуру боргу замість професійного кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що банк є професійним кредитодавцем, а відповідач є фізичною особою, яка отримувала банківську платіжну картку з можливістю користування кредитним лімітом.

Тип кредитування, який випливає з матеріалів, — кредитна лінія за кредитною карткою. Це не разовий кредит із одноразовою видачею всієї суми, а картковий продукт зі змінним кредитним лімітом, рухом коштів по рахунку, списанням відсотків та подальшими змінами ліміту.

Антиказуїстичний тест.

Суд відхиляє підхід, за яким для стягнення заявленої суми достатньо загальної формули про те, що банк «надав можливість користуватися кредитом».

У справах про споживче кредитування суд перевіряє не можливість як абстрактний стан, а конкретні факти: які умови були погоджені, коли встановлено ліміт, як він змінювався, які операції реально здійснені, які з них є використанням кредитних коштів, які є відсотками або іншими платежами, які суми відповідач повернула і як банк сформував кінцеву заборгованість.

Переддоговірне інформування.

Доведено частково.

Позивач подав паспорт споживчого кредиту, у якому зазначені істотні орієнтири кредитного продукту: тип продукту, максимальний кредитний ліміт до 200000,00 грн., строк 20 років, процентна ставка 3,4 відсотки на місяць, а також орієнтовні приклади загальної вартості кредиту для різних сум.

Однак суд не встановив належних доказів того, що саме цей паспорт у цій редакції був доведений до відповідача до моменту приєднання, що відповідач отримала один із примірників у спосіб, який дозволяє ідентифікувати одержувача, і що банк може підтвердити це первинними службовими записами.

Тому сам факт наявності паспорта у матеріалах справи не дорівнює повному доведенню належного переддоговірного інформування.

Оцінка кредитоспроможності.

Не доведено.

У матеріалах справи відсутній окремий документ або інші перевірювані дані, які підтверджують, що до встановлення або збільшення кредитного ліміту банк здійснив оцінку кредитоспроможності відповідача відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування».

В анкеті-заяві містяться окремі відомості про соціальний стан, роботу, дохід та інші персональні дані. Однак наявність таких відомостей не є доказом того, що банк провів саме оцінку кредитоспроможності, прийняв за її результатами рішення про ліміт та зберіг документальний слід такої оцінки.

Індивідуальна оферта та істотні умови.

Доведено частково.

Анкета-заява від 03.03.2021 підтверджує факт звернення відповідача до банку та її приєднання до певної моделі банківського обслуговування.

Однак анкета-заява не містить конкретної суми кредитного ліміту, конкретної процентної ставки, конкретної загальної вартості кредиту, графіка платежів, порядку зміни ліміту, а також не містить конкретної редакції Умов і тарифів, які діяли на момент приєднання.

Довідка за лімітами навпаки підтверджує, що 03.03.2021 ліміт становив 0,00 грн., а надалі банк сам змінював ліміт: 17.10.2021 до 23000,00 грн., 11.12.2021 до 9680,00 грн., 01.03.2022 до 9545,03 грн., 29.03.2024 до 9600,00 грн.

Тому суд не може вважати доведеним, що на момент приєднання відповідач погодила конкретний кредитний ризик саме у розмірі заявленої до стягнення заборгованості.

Належний акцепт.

Доведено частково.

Анкета-заява містить графічний підпис від імені відповідача. Це підтверджує підписання саме цього документа.

Водночас позивач посилається не лише на паперовий документ, а й на електронні елементи підтвердження, зокрема одноразовий ідентифікатор у паспорті споживчого кредиту та дистанційну модель обслуговування.

Первинних службових записів про створення, надсилання, доставку та введення одноразового ідентифікатора суду не подано. Так само не подано відтворюваних даних про те, який саме документ, у якій редакції, у який час був показаний відповідачу та підтверджений нею.

Тому суд визнає доведеним лише факт підписання анкети-заяви, але не визнає повністю доведеним належний акцепт усіх істотних умов кредитування, тарифів та Умов у конкретній редакції.

Службові записи про події прийняття умов, підтвердження і доставку повідомлень.

Не доведено.

У матеріалах справи немає службових записів банку, які фіксують показ відповідачу умов, тарифів, паспорта споживчого кредиту, створення одноразового ідентифікатора, його надсилання, доставку, введення та прив`язку до конкретної дії прийняття умов.

Відсутність таких даних має значення саме тому, що банк посилається на електронні або змішані механізми взаємодії зі споживачем.

Фіксація редакції документів.

Не доведено.

Позивач подав витяг з Умов та Правил і тарифи. Однак матеріали не містять належного підтвердження, що саме ця редакція Умов та саме ці тарифи діяли 03.03.2021, були показані відповідачу до приєднання та прийняті нею.

Ризик невизначеності редакції Умов і тарифів несе банк як професійний кредитодавець.

Фактична видача кредиту та рух коштів.

Доведено частково.

Банківська виписка підтверджує існування карткового рахунку, рух коштів, торговельні операції, перекази, зарахування та списання.

Водночас суд не може автоматично ототожнити кінцевий від`ємний залишок 17594,11 грн. із тілом кредиту.

По-перше, у виписці відображені списання відсотків за використання кредитного ліміту. Такі списання за своєю природою не є фактично отриманим тілом кредиту.

По-друге, загальні показники у шапці виписки не підтверджують заявлену суму як тіло кредиту: витрати становлять 17312,24 грн., зарахування — 1687,00 грн., різниця між ними становить 15625,24 грн., тоді як позов заявлено на 17594,11 грн.

По-третє, позивач не подав окремого поелементного розрахунку, який би відділяв фактичне використання кредитних коштів від процентів, інших списань, зміни ліміту та бухгалтерського відображення прострочення.

Тому суд визнає доведеним сам факт руху коштів по картковому рахунку, але не визнає доведеним, що вся заявлена до стягнення сума 17594,11 грн. є саме тілом кредиту.

Автентичність виписки та змішування складових боргу.

Виписка містить печатку та підпис представника банку. Однак для вирішення спору важливе не лише формальне походження виписки від банку, а й те, чи дозволяє вона перевірити структуру заявленого боргу.

Надана виписка не дає суду можливості без додаткових припущень відокремити суму фактично отриманих кредитних коштів від процентів та інших списань, які вплинули на кінцевий залишок.

Отже, у частині доведення саме тіла кредиту у сумі 17594,11 грн. виписка є недостатньою.

Післяукладене інформування.

Не доведено.

У матеріалах справи відсутні належні докази того, що банк після укладення договору надавав відповідачу інформацію, передбачену ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», у спосіб, який дозволяє встановити зміст, дату, спосіб направлення та одержувача.

Поелементний розрахунок.

Не доведено у належному обсязі.

Розрахунок позивача зводиться до підсумкової суми 17594,11 грн., яку позивач називає тілом кредиту.

Однак з виписки видно, що протягом користування карткою відбувалися не лише операції фактичного використання коштів, а й списання відсотків. Тому позивач мав відокремити тіло кредиту від процентів та інших нарахувань.

Позивач цього не зробив.

Суд не може самостійно перераховувати за позивача структуру боргу, обирати з виписки окремі операції та формувати новий розрахунок, оскільки це означало б заміну сторони у виконанні її обов`язку доказування.

Межа усвідомленої згоди.

Суд виходить із того, що межа усвідомленої згоди споживача є одночасно межею допустимого стягнення.

У цій справі відповідач підписала анкету-заяву, але на момент такого підписання кредитний ліміт, за довідкою банку, становив 0,00 грн. Подальші зміни ліміту здійснював банк. Матеріали не містять належних доказів того, що кожна істотна зміна ліміту та економічний ризик зростання заборгованості були доведені до відповідача у спосіб, який дозволяє перевірити її усвідомлену згоду.

Ризик стає видимим не тоді, коли його описали загальними словами, а тоді, коли його неможливо не побачити.

Граничний ліміт або сам факт кредитної лінії не є згодою споживача на будь-який борг у будь-якій структурі.

У цій справі позивач заявив до стягнення лише тіло кредиту, але надані документи не дозволяють суду без припущень встановити, що заявлена сума 17594,11 грн. є саме фактично отриманим і неповернутим тілом кредиту, а не кінцевим залишком, сформованим також за рахунок процентів та інших списань.

Доводи позивача та їх оцінка.

Позивач посилається на те, що відповідач підписала анкету-заяву 03.03.2021.

Суд приймає цей довід частково. Анкета-заява підтверджує факт підписання саме цього документа, але не доводить погодження всіх істотних умов кредитування, конкретної редакції Умов і тарифів, а також не доводить склад заявленої заборгованості.

Позивач посилається на те, що відповідачу відкрито картковий рахунок та видано картку.

Суд приймає цей довід. Довідка за картами підтверджує відкриття рахунку та видачу картки. Проте сам факт відкриття рахунку і видачі картки не доводить розмір заборгованості.

Позивач посилається на встановлення кредитного ліміту.

Суд приймає цей довід частково. Довідка за лімітами підтверджує зміну ліміту, але також показує, що на дату приєднання ліміт становив 0,00 грн., а надалі ліміт змінював банк. Доказів належного доведення кожної істотної зміни до відповідача суду не подано.

Позивач посилається на банківську виписку.

Суд приймає виписку як доказ руху коштів, але не приймає її як достатній доказ того, що 17594,11 грн. є саме тілом кредиту. Виписка містить списання відсотків і не дає можливості відокремити фактично видані кредитні кошти від інших складових.

Позивач посилається на розрахунок заборгованості.

Суд не приймає цей розрахунок як достатній, оскільки він не є поелементним і не пояснює, як саме з урахуванням операцій, зарахувань, списань відсотків та зміни ліміту сформована заявлена сума саме як тіло кредиту.

Позивач посилається на те, що відповідач не виконала зобов`язання.

Суд зазначає, що невиконання зобов`язання може бути встановлене лише після доведення змісту самого зобов`язання, фактичної видачі коштів, структури боргу та розміру неповернутої суми. У цій справі ці ланки доведені не в повному обсязі.

Доводи відповідача та їх оцінка.

Відповідач відзиву та заперечень не подала.

Однак процесуальна пасивність відповідача не звільняє позивача від обов`язку доведення позову.

Суд не відмовляє у позові через пасивність відповідача або замість відповідача. Суд відмовляє у позові через те, що позивач як професійний кредитодавець не довів належними і достатніми доказами заявлену суму саме як тіло кредиту.

V. ВИСНОВКИ.

Інститут споживчого кредитування має суспільну вагу, оскільки забезпечує доступ громадян до фінансових послуг і водночас впливає на довіру до фінансової системи та порядок на ринку фінансових послуг. Саме тому захист споживача у кредитних правовідносинах суд розглядає як складову публічного порядку: держава встановила для фінансових установ як професійних кредиторів підвищені вимоги прозорості, відповідального надання кредиту та перевірності нарахувань, бо для них кредитування є підприємницькою практикою. У цьому значенні “публічний порядок” означає не абстрактну категорію, а вимогу забезпечити дію обов`язкових правил поведінки професійного кредитодавця на ринку фінансових послуг, встановлених законом для захисту слабшої сторони та для підтримання фінансового порядку. У такій моделі професійний кредитор зобов`язаний дотримуватися не окремих зручних положень, а законодавства про споживче кредитування у його цілісності, підтверджуючи це належними доказами. Тому суд не погоджується з формулою, за якою “наявність підсумкової суми боргу сама по собі автоматично означає стягнення всіх нарахувань”, а перевіряє, чи кредитодавець виконав обов`язкові вимоги, спрямовані на прозорість умов і реальну поінформованість споживача. Якщо позивач не довів виконання таких вимог або не надав перевірного розрахунку, суд має підстави відмовити у позові повністю чи частково навіть без заяв слабшої сторони, оскільки рішення у таких справах впливає не лише на приватний інтерес сторін, а й на суспільний інтерес у підтриманні фінансового порядку та недопущенні практик, що підривають довіру до ринку фінансових послуг.

Вимога надати докази виконання кредитодавцем обов`язкових правил споживчого кредитування не є надмірним стандартом і не створює для фінансової установи непропорційного тягаря доказування. Професійний кредитор сам обирає масову модель укладення та супроводу договорів, формує умови продукту, організовує процедури приєднання, ідентифікації клієнта, доведення інформації, надсилання примірника договору та повідомлень, а також веде облік операцій і нарахувань. Саме тому він об`єктивно зобов`язаний мати і зберігати первинні дані, які підтверджують виконання цих процедур у конкретній справі, і саме ці дані становлять звичайний зміст його ділової організації та внутрішнього контролю. За відсутності таких доказів суд не може підміняти їх припущеннями, оскільки це означало б перекласти ризик недокументованої підприємницької практики на споживача та легалізувати нарахування, перевірюваність яких не забезпечена.

Отже, якщо загальні норми ЦК України визначають загальну модель зобов`язання з повернення коштів, то Закон України «Про споживче кредитування» визначає спеціальні умови, за яких професійний кредитодавець може вимагати стягнення боргу саме у заявленому розмірі та саме у заявлений спосіб.

Суд встановив, що між сторонами існували правовідносини у сфері споживчого кредитування за картковим продуктом із кредитною лінією.

Суд встановив, що відповідач підписала анкету-заяву від 03.03.2021, банк відкрив картковий рахунок та видав картку.

Водночас суд встановив, що позивач не довів належними і достатніми доказами:

повне переддоговірне інформування відповідача;
оцінку кредитоспроможності;
конкретну редакцію Умов і тарифів, доведену до відповідача до приєднання;
первинні службові записи щодо одноразового ідентифікатора та електронних підтверджень;
належне післяукладене інформування;
дотримання процедури дострокового повернення кредиту;
поелементний розрахунок, який відокремлює тіло кредиту від процентів та інших списань.

Найважливіше для результату цієї справи полягає в тому, що позивач заявив до стягнення 17594,11 грн. як тіло кредиту, однак надана виписка містить списання відсотків за користування кредитним лімітом, а загальні показники виписки не підтверджують заявлену суму саме як фактично отримане і неповернуте тіло кредиту.

Суд не може самостійно виправляти розрахунок позивача, відбирати з виписки окремі операції та формувати іншу суму до стягнення. Це було б виходом за межі судової оцінки доказів і фактичною заміною позивача у виконанні його обов`язку доказування.

Суд доходить висновку, що у справі доведено лише факт відкриття карткового рахунку, видачі картки, підписання анкети-заяви та наявності руху коштів за рахунком. Водночас позивач не довів заявлену до стягнення суму 17594,11 грн. саме у тому складі, розмірі та правовій якості, у яких просить її стягнути, тобто як фактично отримане і неповернуте тіло кредиту. За таких обставин підстав для часткового або повного задоволення позову суд не встановив.

Відмова у задоволенні позову з підстав недоведеності поточних вимог не позбавляє позивача права звернутися до суду з іншими або новими вимогами, що ґрунтуються на належно оформлених правовідносинах, іншому предметі чи іншій підставі, або за умови подання належного, прозорого і поелементного розрахунку, без порушення принципу остаточності судового рішення щодо вже вирішеного спору.

VІ. СУДОВІ ВИТРАТИ.

Позивач сплатив судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 100, 141, 263–265, 274–279 ЦПК України, ст. 6, ч. 2 ст. 627, ч. 3 ст. 1054 ЦК України, ст. 2, 8, 9, 10, 11, абз. 2 і 3 ч. 1 ст. 13, ч. 4 ст. 16, ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 415 Угоди про асоціацію Україна — ЄС, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 17594,11 грн. — відмовити.

Судовий збір у сумі 3028,00 грн. залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення..

Позивач: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», код ЄДРПОУ 14360080, місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя:       І.Е.Бондаренко