ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/685/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська шкіропереробна компанія": Семеняка В.В.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України": Іноземцев Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.10.2025 року, суддя в І інстанції Семенчук Н.О., повний текст якого складено 03.11.2025, в м. Одесі
у справі: №915/685/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська шкіропереробна компанія"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
про визнання недійсним і скасування рішення комісії по розгляду актів про порушення споживачами природного газу та рішення про нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму газу

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Українська шкіропереробна компанія” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України”, в якій просило суд: 
- визнати недійсним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу Кодексу газорозподільних систем Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” про задоволення акта про порушення від 10.07.2024 №01045, оформлене протоколом від 01.08.2024 та скасувати прийняте на його підставі рішення Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” про нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму газу, оформлене актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості за період 01.07.2024-09.07.2024 на загальну суму 479 585,42 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався, зокрема, на те, що відповідач не мав правових підстав для донарахування об`єму природного газу на підставі встановлення несправності лічильника, оскільки споживач належним чином і вчасно провів його чергову повірку. Крім того, позивач зазначає, що у актах відсутня детальна інформація про вид, суть та обставини імовірного порушення, а також не вказано жодних елементів, які б свідчили про позаштатний режим роботи ЗВТ. На переконання позивача, результати повірки підтверджують, що з боку ТОВ “Українська шкіропереробна компанія” не здійснювалося несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, його пошкодження або інших порушень правил щодо експлуатації ЗВТ, які могли б вплинути на точність обліку спожитого газу. Також у доповненнях до підстав позову зазначив про порушення відповідачем порядку розгляду акта про порушення.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.10.2025 у справі №915/685/25 позов задоволено; визнано недійсним та скасовано рішення комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу Кодексу газорозподільних систем Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про задоволення акта про порушення від 10.07.2024 №01045, оформлене протоколом від 01.08.2024 та скасовано прийняте на його підставі рішення Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму газу, оформлене актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості за період 01.07.2024-09.07.2024 на загальну суму 479 585,42 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська шкіропереробна компанія" витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 844,80 грн.
Суд встановив, що факт некоректного обліку природного газу внаслідок позаштатної роботи вузла обліку підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема актом про порушення та довідкою про непридатність засобу вимірювальної техніки, складеною за результатами повірки, що узгоджується з приписами розділу XI глави 2 пункту 3 Кодексу газорозподільних систем, відповідно до яких підставою для донарахування є, зокрема, встановлення факту роботи вузла обліку газу в позаштатному режимі або його непридатності. При цьому, норми Кодексу ГРС не ставлять донарахування у залежність від наявності вини споживача чи факту несанкціонованого втручання, а сам по собі дефект акта про порушення не може спростовувати факт порушення, якщо цей факт відображено у сукупності інших доказів.
Таким чином суд дійшов висновку, що факт порушення Кодексу ГРС зафіксований в акті про порушення від 01045 від 10.07.2024 позивачем не спростований.
Водночас, суд зазначив про порушення відповідачем порядку розгляду акта про порушення. Так, відповідно до пункту 9 глави 5 розділу XI Кодексу газотранспортної системи, до складу комісії з розгляду актів про порушення обов`язково мають входити не менше трьох представників оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів, а також оператор ГРМ зобов`язаний офіційно запросити для участі на постійній основі представників метрологічної організації та територіального органу Регулятора (НКРЕКП). Лише у разі відмови таких органів у делегуванні представника комісія може діяти без їх участі. Однак відповідачем, всупереч вимогам вказаної норми, не надано належних і допустимих доказів звернення до НКРЕКП із відповідним запрошенням, а також відсутні докази отримання відмови цього органу від участі у роботі комісії. Натомість наявні у справі докази (зокрема відповідь НКРЕКП) свідчать про відсутність такого звернення взагалі. Крім того, відповідач не надав суду доказів затвердження складу комісії відповідним наказом, як це прямо передбачено тим самим пунктом 9 глави 5 розділу XI Кодексу ГТС.
За таких обставин суд дійшов висновку, що комісія, яка розглядала акт про порушення та приймала відповідне рішення, була сформована з порушенням імперативних вимог Кодексу ГТС, а отже є неповноважною, що свідчить про протиправність прийнятого нею рішення.
Додатково суд встановив порушення відповідачем вимог пункту 11 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, яким визначено обов`язкові складові акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) обсягу природного газу. Зокрема, у спірному акті-розрахунку відсутнє середньоарифметичне значення маржинальної ціни придбання газу, що є обов`язковим вихідним показником для визначення вартості донарахованого обсягу. Відсутність такого елементу позбавляє можливості перевірити правильність здійснених нарахувань та свідчить про недотримання встановленого порядку їх визначення.
З урахуванням наведеного, порушення відповідачем вимог пункту 9 глави 5 розділу XI Кодексу ГТС щодо порядку формування комісії, а також пункту 11 глави 5 розділу XI Кодексу ГРС щодо порядку здійснення розрахунку необлікованого обсягу газу є самостійними та достатніми підставами для визнання оскаржуваного рішення незаконним і задоволення позову.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", в якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.10.2025 у справі №915/685/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про неповноважність комісії, неправильно застосувавши норми Кодексу ГРМ. На його думку, суд помилково ототожнив вимоги до комісії з розгляду актів про порушення з вимогами до комісії, яка проводить експертизу засобів вимірювальної техніки та пломб, діяльність якої регулюється іншими положеннями Кодексу. При цьому апелянт наголошує, що відсутність підпису представника метрологічної організації у протоколі не свідчить про порушення порядку створення саме тієї комісії, яка розглядала акт про порушення.
Щодо висновків про незапрошення представника НКРЕКП, скаржник вказує, що ним було вчинено дії для такого запрошення, що підтверджується наданими до суду доказами направлення відповідного листа (фотографіями поштового відправлення). Відсутність відповіді від НКРЕКП пояснюється тим, що лист було повернуто поштовим оператором після закінчення строку зберігання, а не бездіяльністю відповідача. Тому висновок суду про недоведеність факту запрошення є, на думку апелянта, передчасним і таким, що не відповідає стандарту вірогідності доказів.
Окремо апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції суперечливо підійшов до оцінки доказів: з одного боку відмовив у відкладенні розгляду справи, вказавши на достатність наявних матеріалів, а з іншого - поклав в основу рішення саме відсутність окремого доказу (вкладення до листа), не надавши належної оцінки вже поданим доказам відправлення.
Стосовно висновку суду про ненадання наказу щодо складу комісії, апелянт зазначає, що відповідь на запит позивача фактично надавалася, а сам суд не витребовував такого доказу в установленому процесуальному порядку. Крім того, відповідне рішення комісії, оформлене протоколом, було надано на виконання ухвали суду. На думку скаржника, позивач, не надавши суду отриманої відповіді, діяв недобросовісно та зловживав процесуальними правами. Відповідач не має можливості передбачити необхідність надання суду доказів, пояснень чи заперечень, за відсутності обізнаності про необхідність їх подання, адже додаткові обґрунтування позивача позовних вимог в частині створення комісії, при поданні позову не заявлялись, а були подані через 3 місяці після відкриття провадження у справі.
Також апелянт не погоджується з висновком суду про порушення при складанні акта-розрахунку. Він зазначає, що вимога щодо зазначення середньоарифметичного значення маржинальної ціни придбання природного газу застосовується лише у випадках несанкціонованого споживання або відсутності постачальника. Оскільки у даній справі йдеться про донарахування у зв`язку з непридатністю засобу обліку, така вимога не підлягає застосуванню, а отже висновок суду про істотні порушення є помилковим.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що Оператор ГРМ не довів дотримання процедури формування комісії. Фотографії поштового конверта без опису вкладення не є належним доказом направлення саме запрошення представнику Регулятора (НКРЕКП). Натомість матеріали справи містять офіційну відповідь НКРЕКП про те, що Миколаївська філія з питань участі представника у складі комісії не зверталася.
Позивач вважає безпідставними доводи скаржника про те, що запит було направлено до центрального апарату НКРЕКП, а не до її територіального органу. Сектор НКРЕКП у Миколаївській області є структурним підрозділом без статусу юридичної особи, тому звернення безпосередньо до Регулятора є правомірним і логічним способом отримання достовірної інформації про вхідну кореспонденцію. Протокол № 28 від 01.08.2024 оформлений з істотними порушеннями Правил організації діловодства та Кодексу ГРМ. У документі відсутні підписи трьох із семи присутніх членів комісії, зокрема підпис голови комісії. Відсутність відомостей про результати голосування («за», «проти», «утримався») унеможливлює встановлення факту прийняття рішення більшістю голосів, що свідчить про формальний характер засідання. Позивач звертає увагу на очевидну невідповідність між витягом із протоколу та його повним текстом. У витягу міститься вказівка на необхідність проведення нарахувань, тоді як у повному тексті протоколу така згадка відсутня. Це свідчить про недостовірність відомостей у витягу та підтверджує, що рішення про донарахування обсягів газу у встановленому порядку комісією не приймалося. Посилання апелянта на існування іншої комісії (з експертизи ЗВТ) є нерелевантним, оскільки предметом спору є повноважність саме комісії з розгляду актів про порушення. Скаржник фактично визнав, що наказ про затвердження остаточного складу цієї комісії суду не надавався, а посилання на невитребування його судом є безпідставним, оскільки обов`язок доказування повноважності свого органу лежить на Операторі ГРМ. Акт-розрахунок № 15-09/2024 є дефектним, оскільки не містить обов`язкового показника - середньоарифметичного значення маржинальної ціни придбання газу. Доводи скаржника про необов`язковість цього елемента ґрунтуються на неправильному тлумаченні п. 11 глави 5 розділу XI Кодексу ГРС. Дана норма встановлює універсальні вимоги до форми акта-розрахунку для всіх випадків донарахувань, а відсутність цінового параметра унеможливлює перевірку правильності розрахунку та порушує право споживача на захист.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 10.03.2026 об 11:00 та в подальшому призначено на 12.05.2026 о 10:30. 
Ухвалою суду від 12.05.2026 оголошено перерву в розгляді цієї справи до 02.06.2026 о 12:50.
27.01.2026 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку та долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: Лист звернення до НКРЕКП від 16.11.2023 та Наказ про створення комісії від 10.10.2023
Колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не виконано вимог частини третьої статті 269 ГПК України щодо обґрунтування неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від нього. Відтак правові підстави для прийняття та дослідження зазначених доказів на стадії апеляційного перегляду справи відсутні, а тому клопотання про їх долучення до матеріалів справи задоволенню не підлягає.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.10.2023 шляхом підписання заяви-приєднання №МФ/100-094212CEMRCP017 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) між Товариством з обмеженою відповідальністю “Українська шкіропереробна компанія” (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” (оператор ГРМ) укладено договір розподілу природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 (зі змінами) (далі - Договір) (арк.11-22).
У п.1.1 Договору визначено, що цей типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494. 
Згідно п.1.3 Договору, він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
У відповідності до п.2.1 Договору, оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Відповідно до пункту 2.3 Договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем.
Згідно абз.2,3 п.5.3 Договору, при здійсненні обліку спожитого природного газу споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м.куб.) природного газу, приведений до стандартних умов згідно з вимогами, визначеними в Кодексі газорозподільних систем. 
У разі виявлення порушень вимог Кодексу газорозподільних систем при обліку спожитого природного газу побутовим споживачем та споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться об`єми природного газу, які нараховуються згідно з вимогами Кодексу газорозподільних систем.
Відповідно до абз.4 пункту 5.6 Договору, визначені за умовами цього договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між споживачем та його постачальником. За наявності розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу, вони підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання, величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Підпункт 4 пункту 7.2 договору передбачає, що оператор ГРМ має право перевіряти роботу комерційного вузла обліку (лічильника газу), у тому числі встановленого на об`єкті споживача, у порядку, визначеному Кодексом газорозподільних систем.
Згідно п.12.1 Договору, цей договір укладається на невизначений строк. 
У додатку №4 до Договору міститься перелік точок комерційного обліку (перелік комерційних вузлів обліку) на об`єкті споживача - Товариства з обмеженою відповідальністю “Українська шкіропереробна компанія” розташованого за адресою: м.Вознесенськ, вул.Київська, буд.287, кв.7 (точка комерційного обліку), а саме: лічильник марки Курс-01А заводський номер №13430 типу G65, коректор – ВЕГА – 1.01 №06182, Р max 1 МПа та встановлено газоспоживаюче обладнання (ГСО), а саме: - модуль нагріву Укрінтерм МК 120 еко, кількість ГСМ -8, номінальні витрати природного газу на одиницю ГСО (м3/год) – 14,33, режим роботи (год/добу) – 24; - технологічні сушки Мирко Cowpac L, кількість ГСМ -2, номінальні витрати природного газу на одиницю ГСО (м3/год) – 4,01, режим роботи (год/добу) – 24; - технологічні сушки Мирко WG, кількість ГСМ -1, номінальні витрати природного газу на одиницю ГСО (м3/год) – 23,89, режим роботи (год/добу) – 24 (зв.б. арк.11).
Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №363/30 від 23.01.2024, яке чинне до 23.01.2026, назва та умовне позначення лічильник газу ультразвуковий Курс-01 G65 А1, зав.№13430, виробник ТОВ ВКФ “Курс”. За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 9036:2020 Метрологія. Лічильник газу ультразвуковий. Методика повірки. + 1,0% при Qt max, + 2 при Qmin t (арк.23).
Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2024 представниками Миколаївської філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” на об`єкті Товариства з обмеженою відповідальністю “Українська шкіропереробна компанія” розташованого за адресою: м.Вознесенськ, вул.Київська, буд.287/7 проведено технічну перевірку вузла обліку газу, який складається з ЗВТ та допоміжного обладнання, а саме: - лічильник газу марки Курс-01А заводський номер №13430 типу G65, межа вимірювання 0,4-100, дата останньої повірки 23.01.2024; - коректор – ВЕГА – 1.01 заводський номер №06182, дата останньої повірки – 11.12.2023; - перетворювач тиску – вбудований; - перетворювач температури – вбудований; газоспоживаюче обладнання: - модуль нагріву МК 120 еко, кількість-8, номінальна витрата газу по 14; - сушарка ГВ-2, кількість – 2, номінальна витрата газу по 23, сушарка WG 20, кількість-1, номінальна витрата газу - 23.
За результатом перевірки складено акт технічної перевірки вузла обліку від 24.01.2024. В акті зазначено: “лічильник встановлено після повірки, знято пломбу з пакету. Зауваження згідно акту технічної перевірки від 15.03.2023 не усунено. Від підприємства є гарантійний лист вх.№239/МФ-1110-23 від 23.11.23” (арк.27).
У подальшому, 09.07.2024 представниками Миколаївської філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” на об`єкті Товариства з обмеженою відповідальністю “Українська шкіропереробна компанія” розташованого за адресою: м.Вознесенськ, вул.Київська, буд.287/7 проведено контрольну перевірку вузла обліку газу, який складається з ЗВТ та допоміжного обладнання, а саме: - лічильник газу марки Курс-01А заводський номер №13430 типу G65, межа вимірювання 0,4-100, дата останньої повірки 1 кв.2024; - коректор – ВЕГА – 1.01 заводський номер №06182; - перетворювач тиску – вбудований; - перетворювач температури – вбудований; газоспоживаюче обладнання: - модуль нагріву МК 120 еко, кількість-8, номінальна витрата газу по 14; - сушарка ГВ-2, кількість – 2, номінальна витрата газу по 23, сушарка WG 20, кількість-1, номінальна витрата газу - 23.
За результатом перевірки складено акт контрольної перевірки вузла обліку від 09.07.2024, яким зафіксовано розпломбування та зняття лічильника газу для позачергової повірки. У вказаному акті зазначено: “лічильник демонтовано на позачергову повірку згідно акту порушення №00933 від 09.07.2023. Встановлено лічильник Курс 016 65 А1, заводський номер 9217 повірений 13.11.2023 з п/п 522,30. Зауваження згідно попередніх актів перевірки не усунені щодо відповідності встановлених ГЕС до технічної документації (арк.131).
Представниками Миколаївської філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” складено протокол направлення ЗВТ на позачергову повірку №б/н від 09.07.2024, відповідно до якого лічильник газу – Курс -01 G65 А1 заводський номер 13430, рік випуску 2016, дата повірки – 23.01.2024, знято, запаковано, опломбовано пломбою оператора ГРМ з унікальним номером: С75426888 та направлено на позачергову повірку із запрошенням на її проведення 10.07.2024 о 10:00 представника споживача – директора ТОВ “Українська шкіропереробна компанія” (адреса проведення: м.Миколаїв, вул. 7 Слобідська, 70/7) (арк.28). 
За результатами повірки, проведеної ДП "Миколаївський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації" встановлено, що лічильник газовий ультразвуковий Курс-01 G-65 A1 заводський номер 13430, виробник ТОВ ВКФ “КУРС”, не відповідає вимогам ДСТУ 9036:2020 "Метрологія. Лічильники газу ультразвукові. Методика повірки", що підтверджується довідкою про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 10.07.2024 №82/828. Підставою для визнання ЗВТ непридатним зазначено: за результатами контролю метрологічних характеристик: відносна похибка лічильника газу при об`ємній витраті Qt max (16,14 м3/год) становить - 1,42% при допустимій + 1%. (арк.31).
За наслідками проведеної позачергової повірки лічильника, представниками Миколаївської філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” в присутності споживача складено акт про порушення №01045 від 10.07.2024, у якому зазначено, що встановлено порушення Розділу XI Глави 2 п.3 п.п.1 Кодексу ГРМ, пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно. 
В акті зазначено, що під час проведення позачергової повірки, основна відносна похибка перевищила допустимі значення на декількох витратах. У пункті 3 Акту зафіксовано фактичні покази лічильника (ЗВТ): 220331,1 м3. У пункті 8 Акту повідомлено споживача про те, що комісія Оператора ГРМ з розгляду вказаного акту про порушення буде проводити засідання 01.08.2024 о 14:00 год за адресою: вул.Погранична, 159. 
Акт про порушення №01045 від 10.07.2024 підписаний представником Миколаївської філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” - Вігурським В.В. та споживача (його предстаник) – Маймескул В.А., без зауважень (арк.32).
У подальшому, 01.08.2024 відбулось засідання постійно діючої комісії по розгляду актів про порушення, на якому комісією розглянуто акт про порушення №01045 від 10.07.2024 щодо споживача ТОВ “Українська шкіропереробна компанія” та прийнято рішення оформлене протоколом №28, яким задоволено акт 01045 від 10.07.2024. Складено акт - розрахунок №15-09/2024 необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості (арк.164)
Згідно із актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу та обсягу природного газу і його вартості, за період з 01.07.2024 07:00 по 09.07.2024 10:15 було нараховано необлікований (донарахований) об`єм природного газу у розмірі 28 467,34 м.куб. на суму 479 585,42 грн. (арк.34) 
Миколаївська філія ТОВ “Газорозподільні мережі України” листом №МФ/104/3-вих-783-24 від 25.09.2024 надіслала ТОВ “Українська шкіропереробна компанія” акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу і його вартості, акт надання послуг №21908 та рахунок на оплату № 12131 на суму 479 585,42 грн. (арк.33-36).
Позивач вартість необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу в розмірі 479 585,42 грн не сплатив, оскільки вважає неправомірним рішення відповідача про задоволення акту про порушення від 10.07.2024 №01045, оформлене протоколом від 01.08.2024, відповідно до якого складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Предметом спору у даній справі є визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу Кодексу газорозподільних систем Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” про задоволення акта про порушення від 10.07.2024 №01045, оформлене протоколом від 01.08.2024, та скасування прийнятого на його підставі рішення Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” про нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму газу, оформлене актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості за період 01.07.2024-09.07.2024 на загальну суму 479 585,42 грн.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що за результатами контрольної перевірки вузла обліку газу 09.07.2024 лічильник газу позивача було демонтовано та направлено на позачергову повірку. Відповідно до довідки про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 10.07.2024 №82/828, складеної ДП «Миколаївський НВЦ стандартизації, метрології та сертифікації», лічильник Курс-01 G-65 А1 заводський №13430 не відповідав вимогам ДСТУ 9036:2020, оскільки відносна похибка вимірювання становила -1,42 % при допустимому значенні ±1 %.
За наслідками позачергової повірки відповідачем складено акт про порушення №01045 від 10.07.2024, яким зафіксовано порушення, передбачене підпунктом 3.1 пункту 3 глави 2 розділу XI Кодексу ГРС, а саме роботу комерційного вузла обліку в позаштатному режимі, внаслідок чого облік природного газу здійснювався некоректно. Рішенням комісії від 01.08.2024 акт про порушення задоволено та складено акт-розрахунок необлікованого обсягу природного газу. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРС, у разі визнання лічильника непридатним за результатами позачергової повірки здійснюється перерахунок обсягу розподіленого (спожитого) природного газу за визначений Кодексом період. При цьому підставою для такого перерахунку є встановлена несправність засобу вимірювальної техніки, а не доведення вини споживача чи факту несанкціонованого втручання в його роботу. Верховний Суд у постановах, зокрема від 18.11.2022 у справі №914/993/21, розмежував випадки звичайної метрологічної невідповідності лічильника та випадки підтвердженого позаштатного режиму роботи вузла обліку. У даній справі наявність такого порушення підтверджується сукупністю доказів, зокрема актом про порушення №01045 від 10.07.2024 та довідкою про непридатність ЗВТ №82/828 від 10.07.2024. Крім того, Верховний Суд у справах №910/5998/20, №912/1133/21 та №925/365/24 зазначив, що самі по собі недоліки оформлення акта про порушення не спростовують факту порушення, якщо останній підтверджується іншими належними доказами.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт порушення вимог Кодексу ГРС, зафіксований актом про порушення №01045 від 10.07.2024, підтверджується наявними у справі доказами та позивачем належним чином не спростований.
Встановлені судом обставини щодо доведеності факту порушення Кодексу ГРС, який зафіксований в акті про порушення від 01045 від 10.07.2024 наразі не заперечуються учасниками справи.
Водночас суд погодився з доводами позивача про порушення порядку створення комісії, вказуючи, що відповідно до пункту 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС до складу комісії мають входити не менше трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів, а також Оператор ГРМ зобов`язаний офіційним листом запросити для участі на постійній основі представників метрологічної організації та територіального органу Регулятора. У разі відмови останніх у делегуванні представника комісія може бути створена без їх участі.
Суд встановив, що відповідач не надав належних доказів звернення до НКРЕКП із запрошенням делегувати представника до складу комісії, оскільки надана копія поштового відправлення не містить підтвердження змісту вкладення. Водночас листом НКРЕКП від 03.06.2025 повідомлено, що Миколаївська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» з відповідним питанням до Регулятора не зверталась. Також відповідач не надав доказів отримання відмови НКРЕКП у делегуванні представника та не подав наказу про затвердження остаточного складу комісії, попри відповідний запит позивача.
За таких обставин місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено дотримання вимог пункту 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС щодо створення комісії з розгляду актів про порушення, у зв`язку з чим визнав комісію неповноважною, а допущене порушення процедури формування її складу - самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.
Крім того, суд зазначив, що складений відповідачем акт-розрахунок №15-09/2024 не містить одного з обов`язкових елементів, передбачених пунктом 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС, а саме середньоарифметичного значення маржинальної ціни придбання, визначеної Оператором ГТС, що позбавляє можливості перевірити правильність здійсненого донарахування. 
З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про неповноважність комісії. На його думку, суд помилково ототожнив вимоги до комісії з розгляду актів про порушення з вимогами до комісії, яка проводить експертизу засобів вимірювальної техніки та пломб, діяльність якої регулюється іншими положеннями Кодексу. При цьому апелянт наголошує, що відсутність підпису представника метрологічної організації у протоколі не свідчить про порушення порядку створення саме тієї комісії, яка розглядала акт про порушення.
Щодо висновків про незапрошення представника НКРЕКП, скаржник вказує, що ним було вчинено дії для такого запрошення, що підтверджується наданими до суду доказами направлення відповідного листа (фотографіями поштового відправлення). Відсутність відповіді від НКРЕКП пояснюється тим, що лист було повернуто поштовим оператором після закінчення строку зберігання, а не бездіяльністю відповідача. Тому висновок суду про недоведеність факту запрошення є, на думку апелянта, передчасним і таким, що не відповідає стандарту вірогідності доказів.
Окремо апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції суперечливо підійшов до оцінки доказів: з одного боку відмовив у відкладенні розгляду справи, вказавши на достатність наявних матеріалів, а з іншого - поклав в основу рішення саме відсутність окремого доказу (вкладення до листа), не надавши належної оцінки вже поданим доказам відправлення.
Стосовно висновку суду про ненадання наказу щодо складу комісії, апелянт зазначає, що відповідь на запит позивача фактично надавалася, а сам суд не витребовував такого доказу в установленому процесуальному порядку. Крім того, відповідне рішення комісії, оформлене протоколом, було надано на виконання ухвали суду. На думку скаржника, позивач, не надавши суду отриманої відповіді, діяв недобросовісно та зловживав процесуальними правами. Відповідач не має можливості передбачити необхідність надання суду доказів, пояснень чи заперечень, за відсутності обізнаності про необхідність їх подання, адже додаткові обґрунтування позивача позовних вимог в частині створення комісії, при поданні позову не заявлялись, а були подані через 3 місяці після відкриття провадження у справі.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Отже, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.
Надаючи правову оцінку обставинам даної справи в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія апеляційної інстанції виходить з наступного.
У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В силу ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Правовідносини сторін у цій справі виникли з договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) та регулюються положеннями Кодексу ГРС, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕП) від 30.09.2015 №2494, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.
Відповідно до п. 2 гл. 1 розділу І Кодексу ГРС, цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.
Відповідно до пункту 9 глави 5 розділу XІ Кодексу ГТС до складу комісії з розгляду актів про порушення має входити не менше трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів.
Крім того, Оператор ГРМ офіційним листом має запросити для участі на постійній основі у складі комісії по одному уповноваженому представнику метрологічної організації та територіального органу Регулятора.
У разі відмови метрологічної організації або територіального органу Регулятора в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії комісія створюється без участі такого представника.
Остаточний склад комісії з розгляду актів про порушення затверджується наказом Оператора ГРМ.
За вимогою однієї зі сторін на засідання комісії в окремому випадку можуть бути додатково залучені інші представники, зокрема від виробника ЗВТ чи виробника пломби, повноваження яких підтверджуються в установленому законодавством порядку.
Вказана норма Кодексу визначає, що до складу членів комісії для розгляду акта про порушення має входити не менше трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів без конкретизації їх співвідношення, проте із вказівкою на необхідність наявності у складі комісії при розгляді акта про порушення кожного з них.
Як вбачається із протоколу №28 від 01.08.2024 на засіданні комісії були присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . 
Протокол засідання комісії №28 від 01.08.2024 було підписано членами комісії, а саме: в.о. голови метрології Савченко О.В., працівником департаменту безпеки Греков В.А., працівником управління юридичного забезпечення Іноземцев Є.С., працівником відділу дисципліни споживання газу Сухоруков В., Коваленко В. (підпис якого за твердженням відповідача міститься нижче прізвища) та затверджений в.о. головного інженера Ю.П. Українець.
Тобто, до складу комісії входили представники інженерно-технічного персоналу, фахівець у галузі права та представник метрологічної організації. 
Водночас, відповідно до абзаців другого, пункту 9 глави 5 розділу XІ Кодексу ГТС, оператор ГРМ офіційним листом має запросити для участі на постійній основі у складі комісії по одному уповноваженому представнику метрологічної організації та територіального органу Регулятора. У разі відмови метрологічної організації або територіального органу Регулятора в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії комісія створюється без участі такого представника.
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що Оператор ГРМ офіційним листом має запросити для участі на постійній основі у складі комісії по одному уповноваженому представнику метрологічної організації та територіального органу Регулятора і тільки лише у разі відмови метрологічної організації або територіального органу Регулятора в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії комісія створюється без участі такого представника.
Як встановлено судом та не спростовано скаржником, з Протоколу вбачається, що до складу комісії входили лише працівники відповідача та представник метрологічної організації.
Отже, відповідач на спростування доводів позивача щодо неповноважної комісії мав довести, що останнім офіційним листом було запрошено для участі на постійній основі у складі комісії представника територіального органу Регулятора, а також довести, що відповідним органом Регулятора було відмовлено в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії, що б, у свою чергу, надавало право відповідачу на створення комісії з розгляду актів про порушення без представників НКРЕКП.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження направлення такого листа-запрошення відповідач в суді першої інстанції надав фотографію поштового відправлення (т.1 а.с.179).
При цьому сам відповідач зазначає, що відповіді від НКРЕКП не отримав, оскільки, як вказує останній, лист було повернуто поштовим оператором з відміткою «не вручено» у зв`язку із закінченням строку зберігання.
Щодо посилань скаржника на фотографію поштового конверту як на належний доказ надіслання НКРЕКП листа-запрошення для участі у комісії, судова колегія зазначає таке.
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами. Даний висновок повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.
Так, згідно правової позиції, викладеної в п.5.39.-5.40. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 17.07.2024 у справі №911/1284/23, належним підтвердженням направлення особою поштового повідомлення рекомендованим листом та його отримання адресатом є: опис вкладення до рекомендованого листа, розрахункова квитанція та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відображенням інформації про особу отримувача. За умови неотримання адресатом поштової кореспонденції, надісланої за належною адресою орендодавця: опис вкладення до рекомендованого листа, розрахункова квитанція, саме поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відмітками поштового відділення щодо причин його невручення.
Як встановлено судом, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду першої інстанції будь-яких інших доказів, окрім фотографії поштового конверту. Водночас до вказаного поштового відправлення не додано листа (вкладення у конверт), який направлявся на адресу Сектору НКРЕКП у Миколаївській області, що не дає можливості суду встановити зміст вказаного поштового повернення та констатувати факт звернення відповідача до НКРЕКП з листом про запрошення для участі на постійній основі у складі комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГТС. Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду розрахункових документів (квитанцій, фіскальних чеків) / роздруківки трекінгу поштового відправлення, які б підтверджували обставини реальності здійснення поштового відправлення.
Відтак, сама по собі фотографія конверту не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження обставин направлення листа, а також спростовувати у встановленому порядку доводи позивача щодо недоведеності факту направлення/вручення такого поштового відправлення до НКРЕКП.
Так, 27.01.2026, вже на стадії апеляційного перегляду справи, до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку та долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: Лист звернення до НКРЕКП від 16.11.2023 та Наказ про створення комісії від 10.10.2023.
В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що однією з підстав задоволення позову судом першої інстанції визначено відсутність підтвердження змісту листа, направленого до Сектору НКРЕКП у Миколаївській області, а також ненадання наказу про склад комісії. Водночас ще 06.08.2025 скаржником було подано докази направлення відповідного звернення на адресу НКРЕКП на спростування доводів позивача про відсутність запрошення представника регулятора. З метою повного з`ясування обставин скаржник додатково подає сам лист від 16.11.2023 № МФ/104/3-214 як вкладення до раніше наданого конверту, а також наказ від 10.10.2023 № 60/3-МФ/104/1 про створення комісії, відсутність якого суд визнав підставою для задоволення позову, хоча його подання судом першої інстанції не вимагалося. Крім того, відповідь на запит позивача №67 від 29.05.2025 фактично була надана листом від 04.06.2025, а витребувані судом документи (протокол комісії) відповідач подав у встановлений строк. Необхідність подання додаткових доказів виникла лише після подання позивачем нових доводів щодо порядку створення комісії вже під час розгляду справи, що об`єктивно унеможливило їх своєчасне подання.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд зауважує, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції. В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак, є неприйнятною ситуація, коли сторона просить долучити до матеріалів справи нові докази лише з підстав її необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в неї доказів чи її суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання. 
Тим більше не може вважатися поважною причиною те, що суд не вимагав подання певних доказів, оскільки господарський процес побудований на принципах диспозитивності та змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому останні повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та надавати суду усі наявні у них докази, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення.
Колегія суддів зважає, що прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує імперативні норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.
До того ж, як передбачено ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно із частиною восьмою статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до правового висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведена у постанові від 16.06.2021 у справі №915/2222/19).
Судова колегія наголошує, що документи, які відповідач просив приєднати до матеріалів справи на стадії апеляційного перегляду справи, подані із порушенням норм Господарського процесуального кодексу, без належного обґрунтування на неможливість подання останніх в порядку, встановленому ч. 3 ст. 269 ГПК України.
З матеріалів справи вбачається, що на стадії підготовчого провадження позивачем 10.06.2025 було подано до місцевого господарського суду заяву про доповнення позовних вимог новими обставинами. 
У вказані заяві позивачем було зазначено, що у зв`язку з отриманням лише 28.05.2025 витребуваного судом витягу зі спірного рішення, оформленого протоколом від 01.08.2024 №28, ТОВ «Українська шкіропереробна компанія» вважає за необхідне доповнити позов новими обставинами, що свідчать про порушення відповідачем процедури ухвалення спірного рішення, а також відповідними посиланнями на норми матеріального права. З аналізу витягу з протоколу вбачається, що документ підписано виключно секретарем комісії С.Гарнага та складено відповідачем за результатами «Засідання постійно діючої робочої Комісії з розгляду актів про порушення юридичними особами - споживачами природного газу». Як свідчить зміст витягу з протокольного рішення від 01.08.2024, постійно діюча комісія не була створена на підставі наказу Оператора ГРМ (відповідача). Посилання на існування такої комісії є формальним, оскільки відсутні будь-які підтвердження її належного складу: не вказано представників відповідача саме зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів, не наведено їх кваліфікаційних характеристики. Оператор ГРМ не запрошував для участі на постійній основі у складі комісії уповноваженого представника територіального органу Регулятора – НКРЕКП в Миколаївській області. Фактично, спірне рішення прийнято не колегіальним органом, а одноособово, що підтверджується його підписанням лише секретарем комісії. Це свідчить про істотне порушення порядку створення та діяльності комісії, встановленого пунктом 9 глави 5 розділу XI Кодексу ГРС. Такий недолік є юридично значущим, оскільки безпосередньо впливає на правомірність прийнятого рішення. Отже, відсутність належного складу комісії, визначеного Кодексом ГРС, та ухвалення рішення в неколегіальному порядку свідчать про відсутність компетентного суб`єкта його прийняття. Це, у свою чергу, є безумовною підставою для визнання такого рішення недійсним.
Також 10.06.2025 позивачем було подано клопотання про приєднання нових доказів, а саме відповідь від НКРЕКП надана позивачеві 03.06.2025, мотивуючи тим, що 29.05.2025 позивач звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) із запитом за № 65 щодо участі на постійній основі у складі комісії Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України». Листом від 03.06.2025 НКРЕКП повідомила, що Миколаївська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» до Сектору НКРЕКП у Миколаївській області з питання участі Регулятора на постійній основі у складі комісії з розгляду актів про порушення не зверталася.
Зі змісту протоколу судового засідання суду першої інстанції від 10.06.2025 вбачається, що суд прийняв до матеріалів справи подані сторонами документи, визнав причини пропуску строку поважними та долучив клопотання позивача про приєднання доказів. Також судом продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено засідання на 08.07.2025 об 11:00.
Матеріали справи свідчать, що 06.08.2025 відповідачем було подано додаткові пояснення та заперечення проти задоволення заяв позивача.
До вказаних письмових пояснень відповідачем було приєднано фотографію поштового конверту, що на думку відповідача, свідчить про підтвердження надіслання до Сектору НКРЕКП у Миколаївській області листа з питання участі Регулятора на постійній основі у складі комісії з розгляду актів про порушення.
В подальшому, як свідчать матеріали справи, позивачем також на стадії підготовчого провадження 06.08.2025 було подано заяву про доповнення позовних вимог новими обставинами. У заяві зазначено, що спірне рішення комісії прийняте з порушенням вимог Кодексу ГРС та правил оформлення документів колегіальних органів. Позивач вказував, що протокол не містить відомостей про результати голосування членів комісії, підписаний не всіма особами, зазначеними як присутні на засіданні, а також не містить підпису голови комісії. На думку позивача, це ставить під сумнів факт належного прийняття рішення та його легітимність. Крім того, позивач звертав увагу на розбіжності між повним текстом протоколу та витягом з нього щодо змісту прийнятого рішення, зокрема в частині проведення донарахувань відповідно до Кодексу ГРС. У зв`язку з цим позивач стверджував, що рішення про здійснення донарахувань належними доказами не підтверджене. Також позивач зазначав про недоліки акта-розрахунку, який не містить відомостей про осіб, що його підписали, та не відображає вартості донарахованого газу, що, на його думку, унеможливлює перевірку правильності проведених нарахувань.
06.08.2025 позивачем також було подано до суду клопотання про долучення доказів, а саме запит позивача до відповідача щодо надання наказу про затвердження складу комісії. В обґрунтування такого клопотання позивач зазначив, що 29 травня 2025 р., після отримання витягу з протоколу від 01.08.2024 р., позивач звернувся до Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» із запитом щодо надання копії наказу про затвердження складу постійно діючої робочої комісії Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», на підставі якого діяла комісія 1 серпня 2024 року з розгляду актів про порушення, вчинені юридичними особами споживачами природного газу. Вказаний запит зареєстрований за № МФ/100/1 ВХ-12899-25 від 29.05.2025. Однак відповідна копія наказу досі не надана, що лише підтверджує твердження позивача про відсутність належним чином затвердженого складу робочої комісії. Зазначений доказ має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки підтверджує доводи позивача щодо недійсності рішення від 01.08.2024. Зокрема, він свідчить про неправомірність ухвалення такого рішення особам, склад яких не був належним чином затверджений.
Ухвалою суду першої інстанції від 07.08.2025 суд задовольнив клопотання позивача б/н від 10.06.2025 (вх. № 8675/25 від 10.06.2025) та б/н від 06.08.2025 (вх. № 11489/25 від 07.08.2025) та долучив відповідні докази до матеріалів справи. З метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 03.09.2025 о 12:30.
03.09.2025 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення та заперечення проти доручення нових доказів.
Ухвалою суду від 03.09.2025 судом відхилено заперечення відповідача з зазначенням, що дане питання було вирішено судом в підготовчому засіданні 07.08.2025, про що було винесено відповідну ухвалу та закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 25.09.2025 о 14:00, а в подальшому відкладено розгляд справи на 22.10.2025 о 12:00.
22.10.2025 було ухвалено оскаржуване рішення суду.
Отже, як убачається з матеріалів справи, ще під час підготовчого провадження позивач неодноразово ставив під сумнів належне створення та склад комісії, яка ухвалила спірне рішення, а також наявність доказів запрошення представника НКРЕКП до участі в її роботі. 
Відповідні обставини були викладені у заявах позивача від 10.06.2025 та 06.08.2025, долучених до матеріалів справи, а відповідач був належним чином обізнаний із зазначеними доводами та мав достатній процесуальний час для подання всіх наявних у нього доказів на їх спростування.
Більше того, після прийняття судом зазначених заяв та доказів позивача до розгляду строк підготовчого провадження було продовжено, а підготовче засідання неодноразово відкладалося. Відповідач користувався своїм процесуальним правом на подання письмових пояснень та заперечень, однак ані лист-звернення до НКРЕКП від 16.11.2023, ані наказ про створення комісії від 10.10.2023 до суду першої інстанції так і не подав, хоча зазначені документи перебували у його повному розпорядженні як документи внутрішньої організаційно-господарської діяльності.
Посилання скаржника на те, що необхідність подання відповідних доказів виникла лише після подання позивачем нових доводів під час розгляду справи, спростовується наведеними обставинами справи. Навпаки, саме після заявлення позивачем відповідних аргументів щодо відсутності доказів створення комісії та запрошення представника Регулятора відповідач мав подати всі наявні у нього документи на підтвердження своїх заперечень, однак таким правом не скористався.
Отже, скаржником не доведено існування об`єктивних та непереборних обставин, які унеможливлювали подання зазначених доказів до суду першої інстанції. Не доведено апелянтом і винятковості випадку неподання цих доказів до суду першої інстанції, з огляду на те, що сторони, будучи заінтересованими у вирішенні спору на свою користь, не були позбавлені можливості подати всі наявні у них докази на підтвердження своїх вимог та заперечень. Обставини, на які посилається скаржник, пов`язані виключно з організацією його внутрішньої діяльності та документообігу, а тому мають суб`єктивний характер і перебували повністю під його контролем.
Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 30.03.2018 у справі № 910/24486/16, за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Судова колегія наголошує, що визначальним в даному випадку є сам факт відмови органу Регулятора в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії.
Водночас відповідачем не надано до суду доказу відмови органу НКРЕКП в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії.
В той же час, матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг із запитом №65 від 29.05.2025 в якому просив надати інформацію, чи зверталось ТОВ “Газорозподільні мережі України” в особі Миколаївської філії до НКРЕКП з офіційним листом про запрошення представника для участі в 2024 році на постійній основі у складі комісії Миколаївської філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” з розгляду актів про порушення. Чи була відмова НКРЕКП в Миколаївській області в делегуванні свого представника для участі в 2024 році на постійній основі у складі комісії Миколаївської філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” з розгляду актів про порушення. Чи брав 1 серпня 2024 року представник НКРЕКП в Миколаївській області участь у засіданні постійно діючої комісії Миколаївської філії ТОВ “Газорозподільні мережі України” по розгляду актів про порушення юридичними особами – споживачами природного газу (т.1 а.с.144). 
У відповідь на вказаний запит, листом №6249/14.2.3/7-25 від 03.06.2025, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, повідомила, що Миколаївська філія ТОВ “Газорозподільні мережі України” до Сектору НКРЕКП у Миколаївській області з питань участі Регулятора на постійній основі у складі комісії з розгляду актів про порушення не зверталася (т.1 а.с.146).
Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем порушено порядок створення комісії з розгляду актів про порушення, а саме не дотримано відповідачем умови пункту 9 глави 5 розділу XІ Кодексу ГТС при створенні комісії з розгляду актів про порушення – не направлено офіційного листа-запрошення для участі на постійній основі у складі комісії представника територіального органу Регулятора та без отримання відмови вказаного органу в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії була протиправно створена без участі такого представника комісія. Протилежного відповідачем не доведено.
Таким чином, як вірно встановлено місцевим господарським судом та жодними належними, допустимими та достовірними доказам не спростовано скаржником, комісія відповідача, яка прийняла оспорюване рішення, є неповноважною, оскільки її склад не відповідає вимогам пункту 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГТС.
Зазначена обставина порушення комісією Оператора ГРМ встановленого порядку прийняття оскаржуваного рішення (неуповноваженим складом) є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.
Також, як зазначалося вище, відповідно до пункту 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС остаточний склад комісії з розгляду актів про порушення затверджується наказом Оператора ГРМ. 
Скаржник фактично не заперечує, що відповідний наказ під час розгляду справи судом першої інстанції не подавався.
Колегія суддів виходить з того, що саме відповідач, посилаючись на правомірність діяльності комісії та законність прийнятого нею рішення, був зобов`язаний надати належні та допустимі докази її створення і повноважності. 
Водночас доказів затвердження складу комісії у встановленому Кодексом ГРС порядку своєчасно суду першої інстанції своєчасно подано не було, про що було зазначено вище.
Посилання скаржника на те, що місцевий господарський суд не витребував відповідний наказ, колегія суддів відхиляє, адже господарське судочинство ґрунтується на принципах змагальності та диспозитивності, відповідно до яких саме сторони визначають обсяг своїх вимог і заперечень та подають докази на їх підтвердження. 
Суд не зобов`язаний збирати докази замість учасників справи або спонукати їх до належного виконання процесуальних обов`язків.
Більше того, питання відсутності наказу про затвердження складу комісії було прямо поставлено позивачем ще під час розгляду справи в суді першої інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2025 позивач звернувся до Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» із запитом про надання копії наказу, на підставі якого діяла комісія з розгляду актів про порушення (т1. а.с.191).
Незважаючи на це, відповідна копія наказу позивачу надана не була та до матеріалів справи відповідачем своєчасно також не долучалась.
Відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.
За таких обставин доводи скаржника фактично зводяться до перекладення на суд наслідків власної процесуальної поведінки, що є неприпустимим. Тому ненадання відповідачем доказів належного створення комісії під час розгляду справи в суді першої інстанції не може бути усунуте шляхом посилання на бездіяльність суду чи інших учасників процесу.
Посилання скаржника на положення пункту 3 глави 10 розділу Х Кодексу ГРС та існування комісії з проведення експертизи засобів вимірювальної техніки колегія суддів відхиляє, оскільки предметом судового розгляду є не порядок створення чи діяльності комісії з проведення експертизи ЗВТ, а правомірність рішення комісії з розгляду актів про порушення, якою було розглянуто акт про порушення та прийнято рішення про його задоволення. Порядок формування, склад, повноваження та умови діяльності такої комісії врегульовані спеціальними нормами пунктів 8, 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. Відтак доводи апелянта фактично ґрунтуються на ототожненні різних за правовою природою та призначенням колегіальних органів, діяльність яких регулюється різними нормами Кодексу ГРС.
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що комісія відповідача, яка прийняла оспорюване рішення, є неповноважною, оскільки її склад не відповідає вимогам пункту 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГТС, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.10.2025 у справі №915/685/25.
За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.10.2025 у справі №915/685/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.10.2025 у справі №915/685/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 09.06.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська