ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1493/26
30 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:
- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.03.2026 року №192650015466, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу повністю періоди роботи з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 01.04.1995 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 15.04.2005 та з 29.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2015 по 24.12.2015 та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком від 25.02.2026 року з урахуванням зарахованого страхового стажу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за місцем свого проживання та реєстрації звернувся 25.02.2026 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності, 05.03.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду в Житомирській області було прийнято рішення №192650015466 про відмову у призначенні пенсії та зазначено, що до страхового стажу не враховано період з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 01.04.1995 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 15.04.2005 оскільки робота здійснювалась на території російської федерації та з 29.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2015 по 24.12.2015, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків.
З вказаною відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позивач не погоджується, вважає дії відповідача неправомірними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 23.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
08.04.2026 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон від 01.12.2022 № 2783-ІХ "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року". Це означає, що, починаючи з 23 грудня 2022 року, правові відносини з рф зупинені офіційно, а тому жодні запити на отримання правової допомоги виконуватись не будуть. Зупинення дії Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року передбачено лише у відносинах з рф. Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з рф щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Офіційні документи, видані з 27 грудня 2022 року компетентними органами рф приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю, оскільки рф є учасником Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, яка є чинною у відносинах України з цими державами. Отже, з 23 грудня 2022 року дія Конвенції про правову допомогу у правовідносинах з рф не застосовується.
Також представник відповідача зазначає, що починаючи з 01.07.2000 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (пункт 3 постанови № 794). З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Згідно з пунктом 3-1 Прикінцевих положень Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону №1058 включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності, 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Однак, як наголошує представник відповідача, позивачу не було зараховано періоди здійснення підприємницької діяльності згідно витягу з ЄДР для ФОП від 25.02.2026 року з 29.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2015 по 24.12.2015, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності звернення розглянуте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
За результатами розгляду вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області рішенням від 05.03.2026 року №192650015466 відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком.
Як слідує із оскаржуваного рішення, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано:
період роботи в російській федерації з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 01.04.1995 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 15.04.2005, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року;
період ведення підприємницької діяльності p 29.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2015 по 24.12.2015, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків.
Не погоджуючись із таким рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в російській федерації з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 01.04.1995 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 15.04.2005, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода від 13.03.1992).
Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Отже, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.
В силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Постанова набрала чинності 02.12.2022.
Водночас, відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Суд зазначає, що на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах, вказані вище Угоди були чинними для України, відтак підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Так, 01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України за № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.
Проте суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування спірних періодів роботи з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 01.04.1995 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 15.04.2005 до страхового стажу позивача.
Тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 01.04.1995 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 15.04.2005.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 29.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2015 по 24.12.2015, суд зазначає наступне.
Згідно з абзацом 2, 3 пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Абзацом четвертим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 установлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. 
Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності за умови підтвердження сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому до страхового стажу зараховуються періоди здійснення підприємницької діяльності:
до 01 травня 1993 року - час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування;
з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01 липня 2000 року, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).
Як було зазначено раніше, відповідачем на підставі відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) до страхового стажу позивача зараховано періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2006 по 30.06.2010 (4 роки) та з 01.07.2010 по 30.06.2015 (5 років). 
Періоди здійснення підприємницької діяльності з 29.05.2006 по 30.06.2006 та з 01.07.2015 по 24.12.2015 не зараховано у зв`язку з відсутністю відомостей в Реєстрі про сплату внесків.
Як встановлено судом, позивач 29.05.2006 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця серії В02 №186169.
Згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) відсутня інформація про сплату страховних внесків у періоди з 29.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2015 по 24.12.2015.
При цьому позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт сплати страхових внесків за зазначені періоди, зокрема платіжних документів, довідок уповноважених органів чи інших документів, що свідчили б про виконання ним обов`язку зі сплати страхових внесків. Відтак матеріали справи не містять доказів, які б спростовували відомості Реєстру застрахованих осіб щодо відсутності інформації про сплату страхових внесків за вказані періоди.
Посилання позивача на довідку за формою РС-право як на підтвердження обґрунтованості позовних вимог суд відхиляє, оскільки такий розрахунок лише підтверджує правомірність дій пенсійного органу. 
Вказаний розрахунок, який формується на підставі відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, підтверджує, що до страхового стажу позивача зараховано періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2006 по 30.06.2015. 
Щодо інших періодів відсутні докази сплати страхових внесків (єдиного внеску).
При цьому, суд відхиляє як не релевантні посилання представника позивача на судову практику Верховного Суду у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі №688/947/17, що несплата страхових внесків не може бути підставою не зарахування страхового стажу. Зокрема, правовідносини у таких справах стосувались неналежного виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків за працівника. Натомість, в даному випадку платником страхових внесків був безпосередньо позивач як фізична особа-підприємець який самостійно відповідав за сплату таких внесків.
Відтак, позов в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.
Поряд із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права на повторне звернення до пенсійного органу щодо зарахування до його страхового стажу періодів підприємницької діяльності 29.05.2006 по 30.06.2006, з 01.07.2015 по 24.12.2015 надавши належні докази сплати страхових внесків за вказаний період.
Отже, з аналізу вищенаведеного, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 01.04.1995 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 15.04.2005, і наявність підстав для скасування вказаного рішення у цій частині та зобов`язання відповідача зарахувати їх до страхового стажу позивача, повторно розглянувши заяву від 25.02.2026.
З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 01.04.1995 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 15.04.2005.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1995 по 01.04.1995, з 01.04.1995 по 25.03.1999, з 26.03.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2002 по 15.04.2005 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 25.02.2026.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять грн 60 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, код ЄДРПОУ: 13559341); 
Головуючий суддя Баб`юк П.М.