ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/7273/24
Номер провадження 22-ц/818/862/26
22-ц/818/876/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
представника позивача адвоката Коротенка О.І.,
представника відповідачки адвоката Левченко С.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2025 року та апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2025 року та додаткове рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2025 року в складі судді Труханович В.В. по справі № 639/7273/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 29 квітня 2024 року о 16:50 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом КІА RIO, д.н.з. НОМЕР_1 , не впевнившись в безпеці руху та рухаючись заднім ходом, скоїла наїзд на належний йому припаркований автомобіль MERCEDES-BENZ, д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортним засобам спричинені механічні пошкодження.
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року у справі № 643/4794/24 встановлено вину ОСОБА_2 у зазначеній ДТП, притягнуто її до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили 22 липня 2024 року.
Зазначив, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, тому він звернувся з заявою про відшкодування шкоди до МТСБУ. Однак 06 травня 2024 року МТСБУ листом повідомило йому про відмову у відшкодуванні шкоди через відсутність у нього чинного на момент ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-страхової відповідальності. 
Вказав, що на його замовлення здійснена оцінка вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля MERCEDES-BENZ, д.н.з. НОМЕР_2 , та за висновками Звіту від 28 травня 2024 року вартість матеріального збитку складає 67 489,72 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 199 489,12 грн, що є реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Просив стягнути з ОСОБА_2 відшкодування шкоди у розмірі 199 489,12 грн і судові витрати у розмірі 14 800,00 грн, з яких 10 000,00 грн - витрати на правничу допомогу і 4800,00 грн - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження.
11 лютого 2025 року від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у позові. Вказала, що належним відповідачем є МТСБУ, яке має відшкодувати шкоду, а до неї такі вимоги можуть бути пред`явлені лише у разі перевищення обсягу відповідальності МТСБУ. Крім того, не погодилась з оцінкою збитків.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 квітня 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача МТСБУ.
02 травня 2025 року від МТСБУ надійшов відзив на позовну заяву, в якому воно просило відмовити у задоволенні позову. Вказало, що відповідальність за завдану шкоду має нести винна у ДТП особа, оскільки у МТСБУ в разі відсутності у винної особи договору обов`язкового страхування існує обов`язок з відшкодування шкоди тільки водію транспортного засобу, який є забезпеченим в розумінні п. 1.7 ст. 1 Закону, тобто має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 
19 травня 2025 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просив стягнути солідарно з Моторного (транспортного) страхового бюро України та з ОСОБА_2 суму в розмірі 160 000, 00 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути додатково з ОСОБА_2 39 489,12 грн у рахунок відшкодування залишку шкоди, що перевищує граничний розмір відповідальності Моторного (транспортного) страхового бюро України; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 14 800,00 грн.
Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 67 489,72 грн і судовий збір у розмірі 674,28 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 не застрахована, а ОСОБА_1 звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України як учасник бойових дій та прирівнюється до тих осіб, які застрахували свою цивільно-правову відповідальність, тому обов`язок з відшкодування шкоди в межах ліміту покладається на МТСБУ. Щодо розміру відшкодування суд виходив з того, що позивачу підлягає виплаті саме визначена звітом про оцінку вартість матеріального збитку, яка складає 67 489,72 грн, оскільки його автомобіль мав зношені деталі і у подальшому відремонтований. З огляду на те, що розмір збитків перебуває у межах ліміту відповідальності МТСБУ, у задоволенні вимог до ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні вимог щодо стягнення вартості складання звіту про оцінку відмовлено, оскільки не надано доказів на підтвердження оплати. Також за недоведеністю відмовлено у стягненні витрат позивача на правничу допомогу.
25 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 адвокат Левченко С.М. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з позивача суму понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Заява мотивована тим, що у відзиві та додаткових поясненнях відповідачки вказана орієнтовна сума судових витрат у розмірі 20 000,00 грн, докази щодо яких будуть надані у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Обсяг і вартість наданих послуг підтверджується актом приймання-передачі від 25 серпня 2025 року і квитанціями від 05 лютого 2025 року і 17 березня 2025 року.
29 серпня 2025 року від представника позивача адвоката Коротенка О.І. надійшли заперечення на вказану заяву, в яких він вказав, що спір виник внаслідок неправильних дій ОСОБА_2 ; МТСБУ має право на регресний позов до неї, тож рішення суду не є таким, що ухвалено на її користь; акт виконаних робіт має штучний характер щодо обґрунтування розміру заздалегідь погодженого і отриманого гонорару фактично виконаним роботам. Просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 , а у разі її задоволення зменшити заявлений розмір витрат до 3 000,00 грн.
Додатковим рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2025 року заяву відповідачки ОСОБА_2 – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Додаткове рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, категорії справи, кількості процесуальних документів і часу на їх складання, кількості судових засідань, результату вирішення спору, розмір судових витрат відповідачки на правничу допомогу слід зменшити з 20 000,00 грн до 10 000,00 грн.
На вказані судові рішення через систему «Електронний суд» 18 вересня 2025 року МТСБУ та 21 вересня 2025 року ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.
МТСБУ в апеляційній скарзі просило рішення суду – скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову до нього, розподілити судові витрати. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Аналіз вищенаведених положень свідчить про існування у МТСБУ обов`язку по відшкодуванню шкоди в разі відсутності у винної особи договору обов`язкового страхування - тільки водію транспортного засобу, який є забезпеченим в розумінні п. 1.7 ст. 1 Закону, тобто має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Позивачем по справі не надано доказів того, що належний йому автомобіль був забезпечений, а отже у МТСБУ відсутні підстави сплачувати регламентну виплату. Звільнення від обов`язкового страхування не свідчить, що транспортний засіб, яким керує особа, визначена у ст. 13 Закону, є забезпеченим.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на рішення суду просив його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідачів. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції визнав звіт щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 198/05-24 від 28 травня 2024 року, належним, допустимим та достатнім доказом, однак зменшив розмір задоволених позовних вимог, виходячи із оглянутих фото автомобіля, вказавши, що пошкодження, на думку суду, можливо було усунути шляхом фарбування покриття (металу) кузова, а не проведення його капітального ремонту (заміни), як зазначено у звіті. Проте встановлення способу та меж усунення шкоди не входить до судового розсуду, а є компетенцією судового експерта або іншого фахівця. Визнаючи звіт щодо вартості матеріального збитку належним доказом, погоджуючись із визначеним у цьому звіті розміром завданого матеріального збитку та розміром відновлювального ремонту, суд визнає доведеним як розмір завданого матеріального збитку, так і розмір вартості відновлювального ремонту, вирахуваний експертом. Зменшуючи розмір вартості відновлювального ремонту до розміру завданого матеріального збитку, суд помилково ототожнив втрати, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі, із витратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Розмір судових витрат підтверджується протоколом погодження договірної ціни за договором про надання правової (правничої) допомоги від 04 жовтня 2024 року, що встановлює фіксований розмір гонорару адвоката, та скриншотом сплати за виготовлення звіту, який підтверджує перерахування коштів на банківську картку ОСОБА_3 , яким складений звіт №198/05-24 від 28 травня 2024 року.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_1 просив додаткове рішення суду – скасувати та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, судові витрати покласти на відповідача. Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення не містить вмотивування відхилення його заяви щодо застосування п. 9 ч. 2 ст. 141 ЦПК України щодо права суду покласти, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Крім того, із задоволенням частково позовних вимог до МТСБУ у останнього виникає безумовне право регресної вимоги до ОСОБА_2 . Отже, судове рішення не є ухваленим на користь ОСОБА_2 . Вартість адвокатських послуг було погоджено при укладанні договору 31 січня 2025 року, а тому «співпадіння» розміру заздалегідь погоджених адвокатських послуг та фактично наданих послуг в акті виконаних робіт та наданому розрахунку не може вважатися еквівалентним ані часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, ані обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
27 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 адвоката Левченко С.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, у разі зміни рішень суду прийняти рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та стягнути витрати на відшкодування правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 20 000, 00 грн, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному порядку.
Відзив мотивовано тим, що позивач був звільнений від обов`язку застрахувати свій автомобіль, оскільки він є учасником бойових дій, отже, саме на МТСБУ чинним законодавством покладається обов`язок з відшкодування шкоди. Покладення на винуватця відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Оцінювачем було неправильно проведено оцінку КТЗ, невірно обраховано (значно завищено) розмір майнової шкоди, оцінку проведено із порушенням вимог до відповідної експертизи, а тому звіт є неналежним доказом по цій справі та не може бути прийнятий судом. У звіті про оцінку відсутнє попередження експерта (оцінювача) про кримінальну відповідальність, не міститься посилання, що цей звіт буде надаватися до суду, відсутній підпис оцінювача про здійснення особистого огляду об`єкта оцінки. Крім того, огляд автомобіля був проведений начебто 21 травня 2024 року, тобто майже через місяць після ДТП. Оціночна діяльність ТОВ «Клевер Експерт» здійснюється в м. Києві, а огляд авто здійснювався у м. Суми. Вартість відновлювального ремонту визначена без урахування фізичного зносу. Нею надані фото автомобіля позивача у день ДТП, з яких вбачається, що автомобіль був повністю цілий, мало місце лише декілька маленьких подряпин, що могло бути усунено шляхом шліфування або фарбування покриття (металу) з передньої сторони автомобіля, номерний знак також був цілий на бампері автомобіля. Крім того, автомобіль позивача 2002 року випуску, а тому з урахуванням фізичного зносу вартість відновлювального ремонту в розмірі 199 494, 12 грн є завищеною. Позивачем повідомлено, що начебто вже було проведено ремонт автомобіля, проте не надано доказів вартості ремонту. Розмір судових витрат позивача також є недоведеним. Наголосила на наявності підстав для відшкодування їй судових витрат у зв`язку з відмовою у позові до неї.
В судове засідання апеляційного суду представник МТСБ України не з`явився. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 червня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
Моторним (транспортним) страховим бюро України отримано в електронному кабінеті 14 жовтня 2025 року (а.с. 14, т. 3); 
Гусєвим Павлом Володимировичем, який діє в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України, отримано в електронному кабінеті 14 жовтня 2025 року (а.с. 17, т. 3).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Коротенка О.І., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідачки адвоката Левченко С.М., яка проти скарг позивача ОСОБА_1 та МТСБ України заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення і додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу МТСБУ слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду – задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення суду – задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 квітня 2024 року о 16:50 водій ОСОБА_2 в м. Харкові по проспекту Ювілейний біля буд. 51, керуючи транспортним засобом «Kia Rio», державний номерний знак НОМЕР_1 , не впевнилась в безпеці руху та рухаючись заднім ходом скоїла наїзд на припаркований автомобіль «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків (а.с. 22-23 том 1).
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року по справі № 643/4794/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 22-23 том 1).
ОСОБА_1 є власником автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.14 том 1).
Посвідченням серія НОМЕР_4 від 13 травня 2015 року підтверджується, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 4 том 1).
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність обох водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не була застрахована.
30 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про відшкодування шкоди, завданої ДТП, до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), яке листом від 06 травня 2024 року відмовило йому у відшкодуванні шкоди, оскільки щодо пошкодженого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП був відсутній договір страхування, тобто такий транспортний засіб не відповідає вимогам пункту 1.7. ст. 1 Закону, і відповідно, МТСБУ не має повноважень відшкодовувати шкоду, заподіяну пошкодженням такого транспортного засобу (а.с. 6-7, 155-156, 194-201 том 1).
Оцінку для визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , МТСБУ не проводило (а.с. 194 том 1).
21 травня 2024 року ОСОБА_1 укладено договір про проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , з ТОВ «Клевер Експерт».
Згідно звіту від 28 травня 2024 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 67 489,72 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 199 494,12 грн, ринкова вартість складає 1 171 443,96 грн (а.с. 8-20 том 1).
На підтвердження оплати ОСОБА_3 за складання звіту у розмірі 4800,00 грн ОСОБА_1 надано скриншот (а.с. 21 том 1).
ОСОБА_2 надано фото автомобілів, зроблені 29 квітня 2024 року (а.с. 170-181 том 1)
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України).
Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.
При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 638/10072/17.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.
Згідно п.п. а) п. 41.1. ст. 41 даного закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
У свою чергу, згідно п. 1.7. статті 1 вищевказаного Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Відповідно до п. 13.1. статті 13 вказаного вище закону, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
При цьому, керовані такими особами транспортні засоби без укладання щодо них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відносяться до забезпечених транспортних засобів згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка міститься у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 204/3413/16-ц (провадження № 61-21601св18), від 21 листопада 2018 року № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18), від 20 лютого 2019 року № 490/6534/15-ц (провадження № 61-20933св18), від 17 липня 2019 року у справі № 587/971/17 (провадження № 61-6731св18).
МТСБУ на своїй офіційній сторінці у мережі Інтернет у розділі «Відповіді на типові запитання» у пункті 49 на питання: «Чи застосовується Європротокол при оформлені дорожньо-транспортної пригоди із пільговиком, звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів?» роз`яснено, що категорії громадян, передбачені пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керовані такими особами транспортні засоби без укладання щодо них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відносяться до забезпечених транспортних засобів згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим зазначені особи у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди не мають права оформлювати таку пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідачки ОСОБА_2 автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту від 28 травня 2024 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 67 489,72 грн, а вартість відновлювального ремонту - 199 494,12 грн.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність обох водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не була застрахована.
ОСОБА_1 звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України як учасник бойових дій відповідно до п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Проте категорії громадян, передбачені пунктом 13.1 статті 13 вказаного Закону, хоча й звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак керовані такими особами транспортні засоби без укладання щодо них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відносяться до забезпечених транспортних засобів згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За таких обставин суд першої інстанції розширено витлумачив норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо поняття «забезпечений транспортний засіб» та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з МТСБУ виплати на користь позивача, як потерпілого, не врахувавши, що МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону.
Враховуючи викладене, підстав для задоволення позовних вимог до МТСБУ колегія суддів не вбачає.
Оскільки винуватцем ДТП, внаслідок якої автомобілю позивача ОСОБА_1 завдано пошкоджень, є відповідачка ОСОБА_2 , то відповідальною за завдану шкоду у даній справі є саме вона.
Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №757/54513/16 від 02 лютого 2022 року.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Отже, враховуючи, що винуватець ДТП має відшкодувати потерпілому реальні збитки - вартість ремонту автомобіля потерпілого без урахування коефіцієнта фізичного зносу пошкоджених деталей, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту, що згідно звіту від 28 травня 2024 року складає 199 494,12 грн (у межах заявлених позовних вимог на суму 199 489,12 грн).
Заперечення ОСОБА_2 проти вказаного звіту колегія суддів відхиляє, оскільки такий звіт є належним та допустимим письмовим доказом, що складений оцінювачем, який має відповідну кваліфікацію. Звіт відповідає вимогам чинного законодавства та не є висновком експерта, тому вимоги статті 106 ЦПК України на нього не поширюються. Зазначені у звіті пошкодження передньої частини автомобіля позивача відповідають обставинам ДТП 29 квітня 2024 року. Вимог щодо виклику оцінювача у судове засідання відповідачка не заявляла, рецензування звіту не проводилось. У ході розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 заявляла клопотання про проведення експертизи, проте у подальшому його не підтримала. Отже, доказів на спростування вказаного звіту суду не надано.
За складання вказаного звіту ОСОБА_1 сплачено 4800,00 грн, на підтвердження чого ним надано скриншот про перерахування коштів оцінювачу ОСОБА_3 . З огляду на те, що позивачем фактично понесені витрати на складання звіту, що наданий суду як доказ, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачки на його користь 4800,00 грн за складання звіту про оцінку вартості збитку.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 199 489,12 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також 4800,00 грн витрат на складання звіту про оцінку вартості збитку, а загалом 204 289,12 грн. Позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ задоволенню не підлягають.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При поданні позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1994,90 грн, за подачу апеляційної скарги ним сплачено 2393,86 грн (а.с. 35 том 1, а.с. 218 том 2). У зв`язку з задоволенням позову судовий збір у розмірі 4 388,76 грн (1994,90 + 2393,86) підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_2 .
За подачу апеляційної скарги МТСБУ сплачено судовий збір у розмірі 2393,86 грн (а.с. 241 том 2). Оскільки у задоволенні позову до МТСБУ відмовлено, вказаний судовий збір слід стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь МТСБУ.
Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Коротенко О.І. згідно ордеру серія АО № 1143581 від 04 жовтня 2024 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 04 жовтня 2024 року (а.с. 28 том 1).
З наданого позивачем протоколу погодження договірної ціни до договору про надання правової допомоги від 04 жовтня 2024 року, що є додатком № 1 до вказаного договору, вбачається, що ОСОБА_1 та адвокат Коротенко О.І. досягли згоди про розмір гонорару за надання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн (а.с. 24 том 1).
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Оскільки законодавець використовує у нормі ст. 137 ЦПК України конструкцію «та» і вимагає надання як договору, на підставі якого суд має встановити дійсні правовідносини сторін, так і відповідних доказів, то за відсутності договору про надання правничої допомоги суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення судових витрат.
Позивачем не надано до суду договору про надання правничої допомоги від 04 жовтня 2024 року, а лише додаток до нього, у зв`язку з чим його вимога про стягнення судових витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню за відсутності достатніх доказів на підтвердження їх розміру.
Судові витрати відповідачки ОСОБА_2 на правничу допомогу у зв`язку з задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 до неї відшкодуванню їй не підлягають, отже додаткове рішення суду першої інстанції слід скасувати, а заяву відповідачки про ухвалення додаткового рішення – залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2025 року задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2025 року задовольнити частково.
Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 199 489,12 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 4800,00 грн витрат на складання звіту про оцінку вартості збитку, а загалом 204 289 (двісті чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн 12 коп, а також судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 4 388 (чотири тисячі триста вісімдесят вісім) грн 76 коп.
У задоволенні вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України та про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (код ЄДРПОУ 21647131, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2393 (дві тисячі триста дев`яносто три) грн 86 коп.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2025 року задовольнити.
Додаткове рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2025 року скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина