Справа № 638/25587/25
Провадження № 2/638/6341/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року     м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – Шамраєва М.Є.,
секретаря судового засідання – Пухно М.С.,
представника позивача – Вовк В.І.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом позивача: Харківський обласний центр зайнятості до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю,-
У С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача допомогу по безробіттю в сумі 8 963,61 грн, а також сплачений ним судовий збір.
В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що до нього звернувся відповідач за сприянням у працевлаштуванні й останньому з 12.08.2021 був наданий статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю; що за період з 31.08.2021 по 28.12.2021 на поточний рахунок відповідача перераховано допомогу по безробіттю в сумі 37 818,57 грн; що відповідач був зобов`язаний протягом трьох робочих днів інформувати позивача про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного; що за результатами обміну даними з Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України позивачеві надійшла інформація щодо цивільно-правових відносин відповідача із ННЦ «ІСЕ ІМ. ЗАСЛ. ПРОФ. М. С. БОКАРІУСА» з 01.12.2021; що у зв`язку із цим 22.08.2023 позивачем складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. На переконання позивача неповідомлення відповідачем про те, що він перебуває у цивільно-правових відносинах призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 8 963,61 грн. У зв`язку з неповерненням відповідачем зазначеної суму на вимогу позивача, останній звернувся до суду із позовом про її стягнення.
Ухвалою суду від 19.03.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Ухвалою суду від 07.04.2026 задоволено клопотання відповідача та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем не доведено завдання йому шкоди та не підтверджено право власності на кошти Фонду загальнообов`язкового страхування на випадок безробіття; що його внески до зазначеного Фонду значно перевищують розмір здійснених йому виплат; що чинним законодавством не передбачена його цивільна-правова відповідальність у спірних правовідносинах; що чинна на момент виникнення спірних правовідносин редакція Закону України «Про зайнятість населення» не передбачала його обов`язку в триденний строк повідомляти про власне працевлаштування; що одразу після отримання винагороди за цивільно-правовим договором він повідомив позивача про припинення статусу безробітного; що відсутня заборгованість зі сплати ЄСВ, адже за рішенням суду про поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу до Фонду надійшла значно більша сума, аніж виплачену з нього відповідачеві; що за період з грудня 2021 по грудень 2023 року він сплачував ЄСВ у подвійному обсязі. Крім того відповідач заявив про сплив позовної давності за заявленими позивачем вимогами.
Позивач у відповіді на відзив відхилив наведені відповідачем у відзиві заперечення з таких мотивів: твердження відповідача про відсутність шкоди є безпідставними та ґрунтуються на неправильному розумінні правової природи спірних правовідносин; спір у даній справі виник не з деліктних правовідносин у чистому вигляді (ст. 1166 ЦК України), а зі спеціальних правовідносин у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; відповідач не заперечує, що перебував у цивільно-правових відносинах з 01.12.2021 та отримував винагороду; факт виконання робіт за цивільно-правовим договором свідчить про зайнятість особи та отримання доходу, що виключає статус безробітного; повідомлення відповідачем про припинення реєстрації лише 29.12.2021 не спростовує факту порушення, оскільки обов`язок виник з моменту початку зайнятості (01.12.2021); кошти Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття не є власністю конкретної застрахованої особи, використовуються виключно за цільовим призначенням, перебувають у розпорядженні Фонду; плата ЄСВ не створює у особи права власності на конкретні кошти Фонду, а лише надає право на отримання виплат за наявності законних підстав; тож на переконання позивача посилання відповідача на «перевищення внесків над виплатами» не має жодного правового значення; відповідач був належним чином ознайомлений з правами та обов`язками безробітного, та з необхідністю повідомлення про зміну обставин, а неповідомлення про зайнятість є умисним невиконанням обов`язків, що прямо передбачає обов`язок повернення коштів; доводи про пропуск строку позовної давності є безпідставними, адже позивачу стало відомо про порушення свого права з дня складання акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 22.08.2023.
Відповідач подав заперечення, виклавши в них свої міркування щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень і мотиви їх відхилення, зокрема: що у первісній позовній заяві позивач стверджував, що відповідальність відповідача наступає на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України, то у відповіді на відзив змінив позицію та вказує, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, але позивач не надав жодних доказів умисного невиконання та зловживання відповідачем своїми обов`язками; відповідальність за порушення Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», визначена статтею 38 та не поширюється на відповідача; за грудень 2021 року сума внеску на обов`язкове державне страхування вже була внесена на момент подання позовної заяви в сумі 8 603,45 грн; а всього за період вимушеного безробіття Фонду соціального страхування на випадок безробіття перераховано 146 777,81 грн, що у декілька разів перевищує всю допомогу з безробіття, отриману відповідачем. 
У судовому засіданні представники сторін підтримали викладені в заявах по суті справи аргументи.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.
Згідно із поданою через застосунок «Дія» заявою № 20210801-1760063 від 11.08.2021 відповідач звернувся до позивача щодо надання йому статусу безробітного, а згідно із поданою через застосунок «Дія» заявою № 20210801-1760063/2 - щодо призначення йому виплати допомоги по безробіттю.
Як убачається із Персональної картки № 203921080200189 з додатками 1 відповідач отримав статус безробітного з 12.08.2021 по 29.12.2021; відвідував центр зайнятості та приймав участь у відповідних заходах.
Згідно з Індивідуальним планом працевлаштування безробітного № 20392191000010 від 10.09.2021 відповідач виявив бажання працевлаштуватись на посади Генерального прокурора України, Голови Верховної Ради України або Президента України; зобов`язався інформувати Центр зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, а також у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 
Також згідно з Додатком 2 до вказаного Індивідуального плану «Права та обов`язки зареєстрованих безробітних» відповідач був під підпис повідомлений, зокрема про обов`язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення, надання соціальних послуг та припинення реєстрації.
Як убачається із Додатку 4 до Персональної картки № 203921080200189 «Нарахування допомоги по безробіттю та платежі» та скрін-копії з Реєстру персональних карток щодо нарахування допомоги по безробіттю, відповідачеві було нараховано та виплачено 37 818,57 грн допомоги по безробіттю за серпень-грудень 2021.
Згідно із скрін-копією з бази даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи служби зайнятості відповідач, зокрема у грудні 2021 року виконував роботи за договорами ЦПХ.
Як убачається із Повідомлення від 11.08.2023 № 17.03-5303, позивач звернувся до ННЦ «ІСЕ ІМ. ЗАСЛ. ПРОФ. М. С. БОКАРІУСА» щодо надання інформації для підтвердження факту трудових відносин відповідно до договору цивільно-правового характеру стосовно відповідача. 
Згідно з Актом № 238 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону України «Про зайнятість населення» від 22.08.2023 проведено звірку з ННЦ «ІСЕ ІМ. ЗАСЛ. ПРОФ. М. С. БОКАРІУСА», за результатами якої встановлено, що відповідач, перебуваючи на обліку як безробітний з 12.08.2021 по 28.12.2021, уклав цивільно-правовий договір про надання послуг із ННЦ «ІСЕ ІМ. ЗАСЛ. ПРОФ. М. С. БОКАРІУСА» від 01.12.2021 № 68-ВР, строк виконання робіт до 31.12.2021, та отримав матеріальну винагороду.
Як убачається із змісту цивільно-правового договору про надання послуг № 68-ВР від 01.12.2021, відповідач як виконавець зобов`язався за завданням ННЦ «ІСЕ ІМ. ЗАСЛ. ПРОФ. М. С. БОКАРІУСА» як замовника надавати послуги, які споживаються в процесі здійснення певної науково-методичної діяльності Центру, а останній – оплатити відповідачеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено цим договором; за належним чином виконані роботи згідно із предметом договору відповідачеві виплачується винагорода згідно актів виконаних робіт; цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021.
Відповідно до Акта приймання-здачі робіт за вказаним договором відповідач як виконавець виконав певний обсяг робіт, який був прийнятий ННЦ «ІСЕ ІМ. ЗАСЛ. ПРОФ. М. С. БОКАРІУСА» як замовником; оплаті підлягає 12 425,00 грн, утримання 2 422,88, сума на картковий рахунок 10 002,12 грн.
06.11.2023 позивачем прийнятий наказ № 1073 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 », відповідно до якого, зокрема наказано вжити заходів щодо повернення коштів у сумі 8 963,61 грн, , виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 за період з 01.12.2021 по 28.12.2021.
29.12.2021 відповідач звернувся до позивача із заявою про припинення його обліку як безробітного у зв`язку із самостійним працевлаштуванням.
Згідно з листом-претензією про повернення коштів від 08.11.2023 №1705-7278 позивач вимагав від відповідача повернення коштів в сумі 8 963,61 грн, указаний лист направлявся відповідачеві засобами поштового зв`язку, натомість був повернений відправнику «за закінченням терміну зберігання».
Як убачається із Довідки про сплату єдиного соціального внеску з 01.08.2021 по 28.02.2023 АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-240509/8 від 09.05.2024, загальна сума нарахованого та сплаченого ЄСВ за вказаний період стосовно відповідача складає 111 529,07 грн.
Згідно з листом АТ КБ «Приватбанк» від 06.03.2026 №20.1.0.0.0/7-260212/80858, адресованим відповідачеві, банком у червні 2025 року нараховано та сплачено ЄСВ у сумі 35 248,74 грн у зв`язку із нарахуванням та виплатою відповідачеві суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 160 221,44 грн за період з 01.03.2023 по 25.08.2023 в порядку добровільного виконання рішення суду. 
Як убачається із Довідки про сплату єдиного соціального внеску з 01.03.2023 по 31.08.2023 АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-260306/23, загальна сума нарахованого та сплаченого ЄСВ за вказаний період стосовно відповідача складає 35 248,74 грн.
Згідно з листом ПФУ від 07.04.2025 № 13635-12763/Ф-06/8-2800/25, адресованим відповідачеві, за ІІ квартал 2024 року АТ КБ «Приватбанк» нараховано відповідачеві середню заробітну плату за вимушений прогул за період з серпня 2021 року по лютий 2023 року та наявна сплата єдиного внеску за зазначений період.
Оцінюючи аргументи сторін та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність позивачем завдання йому шкоди та непідтвердження ним права власності на кошти Фонду загальнообов`язкового страхування на випадок безробіття, погоджуючись водночас із викладеними у відповіді на відзив доводами позивача про те, що спірні правовідносини регулюються спеціальними нормами законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.
Так статтею 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття визначено як соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування, безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи, а зареєстрованим безробітним - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи. 
Водночас під працевлаштуванням розуміється комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).
Як визначено частиною третьою статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.
За приписами частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно з п. 1 розділу V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 06 квітня 2020 року № 624 та чинного на час спірних правовідносин, виплата допомоги по безробіттю припиняється в разі, зокрема припинення реєстрації безробітного з підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792.
Відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 30 зазначеного Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, також чинного на час спірних правовідносин, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня укладення цивільно-правового договору про виконання робіт (надання послуг).
Тож укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, цивільно-правового договору про виконання робіт (надання послуг) є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення такою особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення за відповідний період. 
Схожі висновки щодо застосування відповідних норм матеріального права в подібних правовідносинах, які суд в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 367/2095/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 464/9098/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 351/870/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 320/1267/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 466/5969/16-ц. 
При цьому всупереч доводам відповідача чинне законодавство у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття не ставить можливість стягнення сум виплаченого забезпечення та вартості наданих застрахованій особі соціальних послуг в залежність від розміру сплаченого такою особою єдиного соціального внеску.
Відповідач уклав договір цивільно-правового характеру № 68-ВР від 01.12.2021, за яким як виконавець зобов`язався за завданням ННЦ «ІСЕ ІМ. ЗАСЛ. ПРОФ. М. С. БОКАРІУСА» як замовника надавати послуги, які споживаються в процесі здійснення певної науково-методичної діяльності Центру, а останній – оплатити відповідачеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено цим договором; за належним чином виконані роботи згідно із предметом договору відповідачеві виплачується винагорода згідно актів виконаних робіт; цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною другою статті 631 ЦК України передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладаючи договір цивільно-правового характеру, відповідач мав усвідомлювати момент укладення договору, наслідки укладення такого договору, метою якого є отримання грошової винагороди за виконану роботу.
Відповідно до Акта приймання-здачі робіт за вказаним договором відповідач як виконавець виконав певний обсяг робіт, який був прийнятий ННЦ «ІСЕ ІМ. ЗАСЛ. ПРОФ. М. С. БОКАРІУСА» як замовником; оплаті підлягає 12 425,00 грн, утримання 2 422,88, сума на картковий рахунок 10 002,12 грн.
За змістом пункту 18 частини другої статті 22 Закону України «Про зайнятість населення» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
Відповідно до пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці і соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13 лютого 2009 року та чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.
Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.
Згідно з пунктом 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним рішення про повернення коштів оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.
Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що у випадку встановлення факту незаконності отримання особою матеріального забезпечення поверненню підлягає вся незаконно отримана сума у повному обсязі.
Стосовно доводів відповідача щодо спливу за заявленими вимогами позовної давності суд, по-перше погоджується із доводами позивача про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а позивачеві стало відомо про порушення свого права з дня складання акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 22.08.2023 № 238, по-друге, ураховує наступне:
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.
У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.
Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилини 24.02.2022 строком на 30 днів. Воєнний стан в Україні ще не скасований.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 19 такого змісту: «у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Зазначений Закон України від 15.03.2022 №2120-IX набрав чинності 17.03.2022.
Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо заявлених позовних вимог в силу п. 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла. 
Тож за встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, –
УХВАЛИВ:
Задовольнити позовну заяву позивача: Харківський обласний центр зайнятості до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю.
Стягнути з відповідача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь позивача: Харківський обласний центр зайнятості допомогу по безробіттю, адреса: м. Харків, вул. Громадського Олега, б. 1-А, код ЄДРПОУ 03491277 в сумі 8 963,61 грн, а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 3 028, 00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя       М.Є. Шамраєв