Справа № 932/4568/26 
Провадження № 3/932/1140/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2026 року Суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Орчелота А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу поліції №4 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області відносно:
ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїв, Миколаївської області, громадянки України, працюючої продавцем в магазині «VAPE STORE», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , якій роз`яснені права згідно зі ст.63Конституції України, ст.268КУпАП,-
за ч.1 ст.164КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №955515 від 08 квітня 2026 року, відповідно до якого: ОСОБА_1 – 08 квітня 2026 року о 15 год. 45 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » здійснювала реалізацію тютюнових виробів без дозвільних документів, а саме: без ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами.
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.164КУпАП.
ОСОБА_1 , неодноразово, в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду міста Дніпра та направленням судової повістки про виклик до суду. Причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про перенесення та відкладення розгляду справи - не надала. 
До того ж, суд наголошує ОСОБА_1 не була позбавлена можливості участі в розгляді справи в режимі відеоконференції або шляхом забезпечення участі у справі захисника для захисту її інтересів під час даного судового розгляду, як і не була позбавлена можливості подати відповідні письмові пояснення по суті справи у письмовій формі.
Судом було вжито усіх належних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується матеріалами виклику останнього.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення приходжу до такого.
Диспозиція частини 1 статті 164КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без додержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.
Отже, диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативних актів, а саме: до Господарського кодексу України, Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності; інших актів законодавства.
Згідно зі ст.3Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
За приписами ст.42Господарського кодексу України, підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.55Господарського Кодексу України суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Крім того, підприємництвом не визнається виконання обов`язків найманого працівника.
Ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на проведення зазначеного в ліцензії виду господарської діяльності протягом певного терміну за умови дотримання ліцензійних умов (ст.1Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»).
Як вбачається з аналізу вищезазначених норм, суб`єктом адміністративного правопорушення провадження господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», є фізична особа, яка зареєстрована, відповідно до закону, як підприємець, або керівник підприємства.
Згідно з відомостями зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №955515 від 08 квітня 2026 року ОСОБА_1 працює продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто є найманим працівником і не зареєстрована як суб`єкт господарювання. 
При дослідженні матеріалів протоколу встановлено, що при складанні протоколу та зборі доказів, уповноваженими особами не надано доказу, того що ОСОБА_1 зареєстрована відповідно до закону як особа, що займається господарською діяльністю та на неї покладено обов`язок отримання ліцензії при здійсненні певного виду господарської діяльності, а навпаки протокол містить інформацію, що ОСОБА_1 не є ФОП. 
Крім того, відповідно до правової суті самих понять, визначених національним законодавством в сфері підприємницької діяльності, а саме ст.ст.3,42Господарського Кодексу України, ст.1Закону України «Про підприємництво», ст.1Закону України «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності», правових позицій, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності», під господарською діяльністю слід розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, як правило з метою отримання прибутку (комерційна діяльність).
Підприємницька ж діяльність є одним з видів господарської діяльності, яка полягає в самостійній, систематичній, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, однією з обов`язкових ознак підприємницької діяльності, як виду господарської діяльності, є систематичність її здійснення.
Систематичною вважається діяльність у разі, коли вона здійснюється неодноразово протягом певного періоду часу.
Відповідно до вимог ст.245КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Положеннями ст.280КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.
Положеннями статей 251,252КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні обставин справи у їх сукупності, керуючись законом, правосвідомістю.
Зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності даного виду судочинства, відповідно до ч.2 ст.251КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.
Судовий розгляд проводиться в межах обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В той же час, з досліджених матеріалів справи судом встановлено, що в порушення вимог ст.251КУпАП, уповноваженою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано суду жодного доказу того, що в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 15, здійснювалася реалізація тютюнових виробів (тобто, чеків, квитанцій, ордерів, розписок, інших документів фінансового характеру на придбання такої продукції, тощо). Факт наявності в магазині «VAPE STORE», тютюнових виробів сам по собі не може свідчити про їх реалізацію.
Окрім того, з фабули протоколу та з інших матеріалів, наданих суду, не вбачається, що вчинені ОСОБА_1 дії є регулярними та систематичними. Матеріали взагалі не містять жодних доказів, які б свідчили про тривалість такої діяльності, а також не вказана особа, якій нібито здійснювався продаж зазначеної продукції.
Фотографія, долучена до протоколу, на якій зображено зовнішній фасад магазину «VAPE STORE», не може свідчити про реалізацію товарів, оскільки, як вже було зазначено вище, до протоколу не долучено будь-яких документів та показів сторонніх осіб на підтвердження такої реалізації.
Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення до протоколу не долучено.
Суд не має права самостійно змінювати кваліфікацію адміністративного правопорушення, інкримінованого особі та/або відшукувати докази на користь обвинувачення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до вимог діючого законодавства докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та Законами України, міжнародним договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої унаслідок істотного порушення прав та свобод людини є недопустимими.
Згідно з ч.1 ст.17Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Частина 1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який …встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Отже, в розумінні наведеного Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.164КУпАП, а тому в її діях відсутні подія і склад цього правопорушення, в зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст.245,247,251,256,280,284КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
На підставі п.1 ч.1 ст.247КУпАП - за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 – закрити.
Постанова може бути оскаржена в Дніпровський апеляційний суд через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом десяти днів з дня її винесення.
Суддя Шевченківського 
районного суду міста Дніпра     А.В. Орчелота