Справа № 357/5508/26
1-кп/357/782/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_3 ,
представник потерпілого: ОСОБА_4 ,
потерпілий: ОСОБА_5 ,
захисник: ОСОБА_6 ,
обвинувачений: ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 місто Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 12026111030000226 від 06.02.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, вдівець, є опікуном неповнолітньої онуки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на посаді охоронника в Оздоровчому комплексі "Дубрава", зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, 

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
05 лютого 2026 року близько о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебував за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 разом із співмешканкою ОСОБА_9 . У вказаний час між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, штовхав ОСОБА_9 , словесно ображав її та погрожував фізичною розправою останній, внаслідок чого жінка, зателефонувала своєму сину ОСОБА_5 та повідомила про конфлікт.
У подальшому цього ж дня близько о 22 годині 15 хвилин ОСОБА_5 , прийшовши до домоволодіння ОСОБА_10 , за вищевказаною адресою, зайшов в будинок та побачивши ОСОБА_7 , який стояв в кімнаті та тримав руки за спиною, з метою помсти останньому щодо образ його матері ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_5 наніс йому один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, в ході чого наніс останньому тілесне ушкодження у вигляді крововиливу на верхній губі зліва, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_7 тримаючи в правій руці кухонний ніж, з метою припинення протиправних дій відносно себе, захищаючи себе від суспільно-небезпечного посягання зі сторони ОСОБА_5 , з метою негайного його відвернення та припинення, належним чином не оцінивши засоби захисту та нападу, діючи з перевищенням меж необхідної оборони, усвідомлюючи, що такий спосіб захисту не відповідає небезпечності посягання, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, перевищуючи межі необхідної оборони, в частині умисного заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання та обстановки захисту, умисно наніс ножем останньому один удар в область передньої частини тулуба, в ході чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді проникаючої рани передньої поверхні грудей справа, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.
Надалі між чоловіками почалась боротьба, в ході якої ОСОБА_7 продовжуючи тримати кухонний ніж у правій руці, наніс ножем ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої рани задньої поверхні шиї та непроникаючої рани задньої поверхні грудей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день).Після отриманих тілесних ушкоджень в ході боротьби, ОСОБА_5 відштовхнув від себе ОСОБА_7 , внаслідок чого останній впав на підлогу та отримав тілесне ушкодження у вигляді садна в потиличній області справа, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
В подальшому ОСОБА_5 дістав з лівої кишені штанів засіб для самозахисту сльозоточивої та дратівної дії «ТЕРЕН-1» і застосував його до ОСОБА_7 , після чого останній зайшов до вбиральні, а ОСОБА_5 та ОСОБА_9 в цей час покинули вищевказане домоволодіння.
Дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікувати за ст. 124 КК України, а саме за ознаками умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_7 який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що він дійсно 05 лютого 2026 року близько 22 год, перебував за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 разом із співмешканкою ОСОБА_9 . У вказаний час між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, штовхав ОСОБА_9 , словесно ображав її та погрожував фізичною розправою останній, внаслідок чого жінка, зателефонувала своєму сину ОСОБА_5 та повідомила про конфлікт. У подальшому цього ж дня близько 22 год 15 хв ОСОБА_5 , прийшовши до домоволодіння ОСОБА_10 , зайшов в будинок та з метою помсти наніс йому один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, після чого ОСОБА_7 тримаючи в правій руці кухонний ніж, захищаючи себе від суспільно-небезпечного посягання зі сторони ОСОБА_5 , наніс ножем останньому один удар в область передньої частини тулуба. Надалі між ними розпочалась боротьба, в ході якої ОСОБА_7 продовжуючи тримати кухонний ніж у правій руці, наніс ножем ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої рани задньої поверхні шиї та непроникаючої рани задньої поверхні грудей. Після отриманих тілесних ушкоджень в ході боротьби, ОСОБА_5 відштовхнув від себе ОСОБА_7 , внаслідок чого останній впав на підлогу. В подальшому ОСОБА_5 дістав з лівої кишені штанів «ТЕРЕН-1» і застосував його до ОСОБА_7 , після чого останній зайшов до вбиральні, а ОСОБА_5 та ОСОБА_9 в цей час покинули вищевказане домоволодіння.
Цивільний позов ОСОБА_7 визнав частково, а саме щодо майнової шкоди в розмірі 933,50 грн. визнав повністю, щодо моральної шкоди визнав частково в розмірі 10 000 (десяти тисяч) грн. з урахуванням отриманих потерпілим коштів у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Прокурор в судову засіданні просив призначити покарання обвинуваченому у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки, цивільний позов просив задовільнити.
Захисник ОСОБА_6 в судову засіданні просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорока годин, а у разі прийняття судом рішення щодо призначення покарання у виді пробаційного нагляду, то, враховуючи позитивні характеристики обвинуваченого, на строк один рік .
Потерпілий ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4 просили призначити покарання ОСОБА_7 у виді двох років позбавлення волі, а також просили цивільний позов задовольнити з урахуванням отриманих 20 000 (двадцять тисяч) грн у сумі 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) грн. моральної шкоди та 933,50 (дев`ятсот тридцять три гривні та п`ятдесят копійок) грн. 
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних проваджень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даних кримінальних проваджень та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, за вище встановлених обставин.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ст. 124 КК України, а саме за ознаками умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, згідно з вимогами статей 65 – 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; обставину, яка пом`якшує його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду у справі № 643/2047/15к, яку суд виклав у своїй постанові від 11.02.2020, в якій наголосив, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.
Таким чином, факт вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, підтверджується показаннями останнього.
Крім цього судом при призначенні покарання враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працевлаштований, вдівець, має місце постійного проживання, яке співпадає з місцем реєстрації, є опікуном неповнолітньої онуки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який характеризується відповідальним, небайдужим та активним опікуном, зразково виконує свої обов`язки та повністю забезпечує захист прав та інтересів дитини та добросовісним сусідом. 
Також суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання обвинуваченому у виді пробаційного нагляду, позицію потерпілих, які просили призначити покарання ОСОБА_7 у виді двох років позбавлення волі, а також судом при призначенні покарання враховується поведінка обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, який в судовому засіданні каявся, а також позицію захисника, який просив призначити покарання ОСОБА_7 у виді громадських робіт на строк двісті сорока годин, а у разі прийняття судом рішення щодо призначення покарання у виді пробаційного нагляду, то, враховуючи позитивні характеристики обвинуваченого, на строк один рік.
Таким чином суд вважає, що виправлення і перевиховання, попередження з боку обвинуваченого та здійснення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, можливо без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 у межах встановлених у санкції ст. 124 КК України у виді пробаційного нагляду.
Вказане покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді пробаційного нагляду є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого/цивільного позивача – ОСОБА_5 до обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ст. 49 КК України потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В обґрунтування заявленого позову в частині відшкодування матеріальної шкоди представник цивільного позивача посилається на витрати пов`язані з лікуванням ОСОБА_5 в закладі охорони здоров`я, що підтверджується відповідними наданими чеками на суму, заявленої у позові.
Таким чином цивільним позивачем було надано у розумінні ст. 60 ЦПК України належні та допустимі докази понесеної позивачем матеріальної шкоди у сумі 933,50 грн., а тому позов у цій частині слід задовольнити, як обґрунтований та стягнути зазначену суму з обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_7 .
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини кожного з заподіювачів, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
Так, в обґрунтування заявленого позову в частині відшкодування матеріальної шкоди представник цивільного позивача зазначає, що внаслідок протиправних дій Відповідача Позивачу були заподіяні тілесні ушкодження, а саме: проникаюча рана передньої поверхні грудей справа, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень; непроникаюча рана задньої поверхні шиї та непроникаюча рана задньої поверхні грудей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Наслідком нанесених Відповідачем тілесних ушкоджень була значна крововтрата та шоковий стан у Позивача. Транспортування до медичного закладу, подальше стаціонарне лікування та хірургічні маніпуляції супроводжувалися виснажливим фізичним болем, який не вщухав та змушував приймати сильні знеболювальні засоби.
Нанесення удару ножем викликало у Позивача миттєвий шок та усвідомлення реальної близькості смерті. Цей жахливий спогад закарбувався в його пам`яті, спричиняючи постійні панічні атаки та страх за власне життя в майбутньому. Через жахливі спогади у нього порушився сон, турбують нічні жахи та безсоння. Позивач постійно перебуває в тривожному стані, він відчуває страх перед агресією. У Позивача порушились нормальні соціальні зв`язки, порушився його звичний спосіб життя, він розгублений, пригнічений, замкнутий. Спричинені йому психологічні страждання мають продовжуваний та інтенсивний характер, порушені його життєві плани та перспективи, він постійно переживає за своє майбутнє. Внаслідок вчиненого Відповідачем злочину тіло Позивача знівечене шрамами та рубцями. Це викликає у Позивача почуття неповноцінності, сорому за свій зовнішній вигляд та дискомфорт. Незважаючи на обставини конфлікту, обраний Відповідачем спосіб захисту був явно неспівмірним, а заподіяна Позивачу шкода у вигляді ножових поранень є непоправною, що дає право на справедливий розмір моральної шкоди незалежно від попередньої поведінки Позивача.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди суд враховує обгрунтування цивільного позивача пережитими стражданнями, які виразилися моральними та фізичними стражданнями з приводу заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , які спричинили негативні зміни його життя, а саме негативні переживання та спогади, біль, тривогу, емоційні реакції при згадуванні того, що сталося.
При цьому, суд враховує, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини.
Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Рішення ЄСПЛ «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що внаслідок незаконних дій цивільного відповідача/обвинуваченого, який вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони за обставин, викладених у вироку, потерпілому ОСОБА_5 заподіяно моральну шкоду. При цьому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого /цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_5 цивільного позивача, 80 000 (вісімдисяти тисяч) грн. Беручи до уваги часткове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) грн., підлягає відшкодуванню моральної шкоди у сумі 60 000 (шісдесят тисяч) грн.
Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Таким чином, арешт накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2026 по справі № 357/1965/26; провадження 1-кс/357/327/26, підлягає скасуванню. 
Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ст. 124 КК України підлягають стягненню з ОСОБА_7 у порядку статей 122, 124 КПК України. 
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 роки.
На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України на засудженого до пробаційного нагляду ОСОБА_7 покласти строком на 2 роки такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_7 .
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_7 на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що в разі ухилення його від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали до органів Національної поліції для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 Кримінального кодексу України.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 933,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 60 000 (шісдесят тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 810,02 грн.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2026 по справі № 357/1965/26; провадження 1-кс/357/327/26 на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 06.02.2025 в ході огляду приміщення КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Ігоря Зінича, 9, а саме на: сірі шкарпетки, кросівки "Adidas" синю майку, штани сірого кольору, труси помаранчеві, кофту сірого кольору, куртку білого-синього-зеленого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_5 - скасувати.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2026 по справі № 357/1965/26; провадження 1-кс/357/327/26 на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 06.02.2026 в ході особистого обшуку під час затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: кофту сірого кольору зі слідами РБК, штани сірого кольору зі слідами РБК, чорні тапки зі слідами РБК, які належать останньому - скасувати. 
Речові докази, а саме: ніж та змиви речовини бурого кольору що згідно квитанції №116 від 06.02.2026/16.02.2026 передано до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироку законної сили -знищити. 
Речові докази, а саме: сірі шкарпетки, кросівки "Adidas", синю майку, штани сірого кольору, труси помаранчеві, кофту сірого кольору, куртку білого-синього-зеленого кольору, що згідно квитанції №116 від 06.02.2026/16.02.2026 передано до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироку законної сили - повернути власнику ОСОБА_5 .
Речові докази, а саме: кофту сірого кольору зі слідами РБК, штани сірого кольору зі слідами РБК, чорні тапки зі слідами РБК, що згідно квитанції №116 від 06.02.2026/16.02.2026 передано до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироку законної сили - повернути власнику ОСОБА_7 . 
Речові докази, а саме: один ефективний засіб для самозахисту сльозоточивої дії «Терен-1», що згідно квитанції №263 від 06.02.2026/02.04.2026 передано до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироку законної сили - знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_11