УХВАЛА

01 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/14941/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради» (далі - Підприємство, позивач, скаржник)
на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025  
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026

у справі за позовом Підприємства 
до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, відповідач)
про визнання недійсним та скасування рішення від 10.08.2023 №40-р/тк,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство 25.05.2026 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 (повний текст постанови складено 20.05.2026) у справі №910/14941/23 скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Крім того, до касаційної скарги додано клопотання про зупинення дії рішення, яке залишене без змін постановою у справі №910/14941/23. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2026 для розгляду касаційної скарги у справі №910/14941/23 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.
Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2026.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі Підприємство, зазначає про наявність підстави касаційного оскарження вищезазначених судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, вказує на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, якщо відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а саме:
пункту 1 частини першої статті 115 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якого, господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;
пункту 5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.12.1999 № 860/4153 (далі - П(С)БО 15 «Дохід»), що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена;
пункту 16 П(С)БО 15 «Дохід», що цільове фінансування не визнається доходом доти, доки не існує підтвердження того, що воно буде отримане та підприємство виконає умови щодо такого фінансування; 
пункту 17 П(С)БО 15 «Дохід», що отримане цільове фінансування визнається доходом протягом тих періодів, у яких були зазнані витрати, пов`язані з виконанням умов цільового фінансування;
пункт 18 П(С)БО 15 «Дохід», що цільове фінансування капітальних інвестицій визнається доходом протягом періоду корисного використання відповідних об`єктів інвестування (основних засобів, нематеріальних активів тощо) пропорційної сумі нарахованої амортизації цих об`єктів;
зазначає, що у цій справі наявна виключна правова проблема щодо визначення правової природи коштів, внесених органом місцевого самоврядування до статутного капіталу комунального підприємства, та правових наслідків такого внесення для цілей бухгалтерського обліку, формування витрат і застосування законодавства про захист економічної конкуренції. 
З огляду на викладене касаційна скарга Підприємства подана із додержанням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, адже на момент відкриття касаційного провадження доводи касаційної скарги не є очевидно неприйнятними, а відтак подані матеріали достатні для касаційного розгляду на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.
Касаційна скарга подана в межах строку на касаційне оскарження постанови у цій справі, беручи до уваги дату складання її повного тексту.
Щодо клопотання про зупинення дії оскаржуваних судових рішень. 
Підприємство, із посиланням на приписи статей 294, 332 ГПК України, звертається до Верховного Суду із зазначеним клопотанням, у якому просить зупинити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі №910/14941/23, оскільки з моменту набрання вказаних судових рішень, процедура оскарження рішення від 10.08.2023 №40-р/тк закінчилась, у відповідності до статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» продовжилось нарахування пені, а відповідач отримав право на звернення до суду із позовом про стягнення штрафу та пені. 
Звертає увагу на те, що позивач є спеціалізованим підприємством Дніпровської міської ради та виконує стратегічно важливі функції щодо забезпечення безпеки дорожнього руху в місті; особливу увагу звертає на те, що Підприємству підтверджено статус критично важливого підприємства; скаржник залучається до виконання робіт з ліквідації наслідків ворожих атак по місту Дніпро; на цей час Підприємство перебуває у скрутному фінансово-економічному становищі, що обумовлено обмеженим фінансуванням, зростанням витрат на утримання об`єктів інфраструктури, а також загальними економічними умовами діяльності в період воєнного стану; основні доходи Підприємства спрямовуються, зокрема, на забезпечення безперервної діяльності, виплату заробітної плати працівникам, сплату податків, зборів та обов`язкових платежів до бюджетів; на цей час скаржник вже має сплатити значну суму штрафу та пені, яка продовжує нараховуватись.
Проаналізувавши чинне законодавство та доводи, наведені скаржником у клопотанні про зупинення дії судових рішень у справі, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.
Повноваження суду стосовно зупинення дії судового рішення унормоване положеннями частини першої статті 332 та частини четвертої статті 294 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Однак необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.
Суд звертається до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2019 у справі № 904/94/19, відповідно до якої: «Заява про зупинення виконання судових рішень повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали / не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявністю доказів в підтвердження таких обставин».
Верховний Суд виходить з того, що вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, необхідно враховувати необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, перешкоди його виконання, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.
Сумніви скаржника щодо незаконності оскаржуваного судового рішення покладені в основу касаційної скарги та за умови дотримання відповідності нормам ГПК України є підставою для перегляду цього рішення судом касаційної інстанції. Водночас вони (аргументи для касаційного оскарження) не обґрунтовують підстави для зупинення виконання або дії оскарженого рішення та не можуть аргументовано свідчити про таку необхідність.
При цьому саме по собі посилання скаржника, зокрема, на те, що дія оскаржуваного рішення до розгляду касаційної скарги по суті може призвести до істотних негативних наслідків для позивача, скрутний фінансово-економічний стан, загальні економічні умови діяльності в період воєнного стану не можуть вважатися достатньою правовою підставою для застосування статті 332 ГПК України.
За таких обставин Суд враховує, що у клопотанні скаржника про зупинення дії оскаржуваних судових рішень не наведені аргументовано / обґрунтовані доводи, що дають підстави для висновку про необхідність зупинення дії, а наведені доводи мають декларативний характер, а тому оцінюються як припущення, адже відсутні докази на підтвердження факту необхідності зупинення дії оскаржуваних судових рішень.
З огляду на викладене, зупинення дії судових рішень в силу статей 294, 332 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, та беручи до уваги, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення й з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції належно обґрунтованих та підтверджених підстав для висновку про необхідність зупинення дії рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі №910/14941/23, у задоволенні клопотання слід відмовити.
Ураховуючи доводи касаційної скарги, які не є очевидно неприйнятними, письмову форму матеріалів справи №910/14941/23, з огляду на технічний стан функціонування та наповнення Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи на момент прийняття ухвали, Суд доходить висновку про необхідність витребування матеріалів справи. 
Керуючись статтями 234, 235, 287, 290, 294, 314, 332 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження у справі №910/14941/23 за касаційною скаргою Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026.
2. Призначити розгляд касаційної скарги у відкритому судовому засіданні Касаційного господарського суду на 30 червня 2026 року о 12:20 у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, кімн. №302.
3. Інший учасник справи має право подати відзив на касаційну скаргу до 16 червня 2026 року до Верховного Суду Касаційного господарського суду шляхом надсилання / подання процесуальних документів через Електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремих підсистем (модулів), що забезпечує обмін документами або у паперовій формі. Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення. 
4. Відмовити Комунальному підприємству «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради» у задоволенні клопотання про зупинення дії рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі №910/14941/23.
5. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Суд роз`яснює, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду, враховуючи наявність у Суду технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції та/або з урахуванням воєнного стану сторони можуть подати до Верховного Суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
6. Витребувати матеріали справи №910/14941/23 Господарського суду міста Києва за позовом Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення від 10.08.2023 №40-р/тк.
7. Копії ухвали надіслати до Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду для виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова