Справа № 496/7305/25
Провадження № 2/496/1758/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
 
головуючого судді – Пендюри Л.О.
 
за участю секретаря – Сурженко К.І. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
УСТАНОВИВ:
ТОВ «Новий колектор» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 13.12.2020-100004708 від 13.12.2020 року у розмірі 13700 грн та понесені судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що 13.12.2020 року між ТОВ «Споживчий цент» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) № 13.12.2020-100004708. Відповідно до умов договору надано кредит у розмірі 5000 гривень строком на 14 днів. Ставка «Економ» фіксована незмінна відсоткова ставка у розмірі 2 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало кредит відповідачу у розмірі 5000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 13700 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту 5000 грн та заборгованості по процентам 8700 грн. 
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 09.10.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу № СЦ-091024-14, у відповідності до умов якого, відбулося відступлення прав вимоги і за кредитним договором № 13.12.2020-100004708 від 13.12.2020 року, що укладений між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем.
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на дату складання позовної заяви становить 13700 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту 5000 грн та заборгованості по процентам 8700 грн.
Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, позивач просить стягнути її у судовому порядку.
Крім судового збору у розмірі 2422,40 грн позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності в порядку спрощеного позовного провадження та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
В статтях 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до ст. 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги».
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документу.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття З Закону України «Про електронну комерцію»).
Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене вище, у свою чергу, свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.

Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі N 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).
В судовому засіданні встановлено, що 13.12.2020 року між ТОВ «Споживчий цент» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) № 13.12.2020-100004708, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 5000 гривень; строк кредитування 14 днів; проценти у розмірі: 1400 грн 00 к. сплачуються до 26.12.2020 року. Ставка «Економ» фіксована незмінна відсоткова ставка у розмірі 2 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. Орієнтовна реальна річна процентна ставка – 881,64% річних. Зазначене підтверджується пропозицією про укладання кредитного договору (оферта) (а.с. 6-6 зв.), заявкою від 13.12.2020 року (а.с. 8-8 зв.), відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору від 13.12.2020 року (а.с. 9).
На виконання переддоговірних обов`язків 13.12.2020 року позичальника було ознайомлено з паспортом споживчого кредиту, в яких відображені основні умови кредитування та які підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором та відповідають умовам договору (а.с. 7-7 зв.).
Вказаний Договір, паспорт споживчого кредиту укладені з використанням інформаційно-комунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом направлення через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора та підписані одноразовим ідентифікатором «J578».
На підтвердження виконання умов договору про надання фінансового кредиту та надання ТОВ «Споживчий центр» грошових коштів, позивачем надано квитанцію № 324587926 від 13.12.2020 року, відповідно до якої на картку № НОМЕР_1 успішно перераховано платіж 5000,00 грн, призначення: видача по договору № 13.12.2020-100004708 (а.с. 10).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
09.10.2024 року між ТОВ «Новий колектор» та ТОВ «Споживчий центр», було укладено Договір факторингу № СЦ-091024-14, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» відступає за плату ТОВ «Новий колектор» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками (а.с. 16-17 зв.).
Згідно копії Акту приймання-передачі переліку № 1 та Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № СЦ-091024-14 від 09.10.2024 року, до ТОВ «Новий колектор» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , за кредитним договором № 13.12.2020-100004708. Розмір заборгованості складає 13700 грн, в тому числі: 5000 грн – сума боргу за кредитом; 8700 грн – проценти (а.с. 24 зв.-25 зв.).
З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 13.12.2020-100004708 від 13.12.2020 року, за період з 13.12.2020 року по 22.10.2025 року (включно), виконаного представником позивача, позичальник ОСОБА_1 , вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача становить 13700 грн, в тому числі 5000 грн – прострочена заборгованість за тілом кредиту; 8700 грн – прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 22).
Відповідно до платіжних інструкцій: № 1333 від 19.11.2024 року на суму 1000000,00 грн, № 1336 від 21.11.2024 року на суму 1604442,00 грн, № 1337 від 22.10.2024 року на суму 3000000,00 грн, № 1338 від 24.10.2024 року на суму 3000000,00 грн, ТОВ «Новий колектор», на виконання умов договору факторингу № СЦ-091024-14 від 09.10.2024 року, перерахував на рахунок ТОВ «Споживчий центр» грошові кошти (а.с. 21-21 зв.).
А тому позивач є правонаступником за вказаним кредитним договором до відповідача.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом суд приходить до такого висновку.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Позивач вказує, що станом на 22.10.2025 року, відповідно до розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості прострочених платежів по процентах становить 8700 грн. 
Суд критично відноситься до наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки, строк дії договору зазначений в заяві про укладання кредитного договору (оферти), підтверджені укладання кредитного договору зазначений – 14 днів; сума кредиту – 5000 грн; проценти за користування кредитом – 1400 грн (а.с. 7, 8, 9). 
Відповідно до Заяви про укладання кредитного договору (оферти) від 13.12.2020 року пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. 
З розрахунку заборгованості (а.с. 22) вбачається, що відповідачем не виконані умови щодо пролонгації (сплати нарахованих процентів), відповідно відсутні умови для пролонгації (продовження) дії строку договору та відповідно, відсутнє погодження з позичальником (відповідачем) продовження зазначеного строку договору. З наданого розрахунку заборгованості не вбачається наявність нарахування відсотків за користування кредитом та строк, впродовж якого здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом. 
Згідно з розрахунком про розмір простроченої заборгованості вбачається, що розрахунок виконаний за період з 13.12.2020 року по 22.10.2025 року (включно). З наявних матеріалів справи не надається можливим встановити періоду обчислення заборгованості відповідача за простроченими відсотками.
Нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, починаючи поза строку дії договору, тобто після 26.12.2020 року, не ґрунтується на умовах кредитного договору, які погоджені сторонами, позивачем не надано доказів продовження строку дії договору № 13.12.2020-100004708 від 13.12.2020 року за ініціативою позичальника, а тому відповідач повинен сплатити проценти лише за період строку дії договору, тобто з 13.12.2020 року по 26.12.2020 року (з розрахунку 14 днів), так як лише (виключно) у межах цього періоду, позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, розмір яких складає 1400 грн, відповідно до договору № 13.12.2020-100004708 від 13.12.2020 року. Зазначений розрахунок нарахованих процентів відповідає розрахунку заборгованості за договором № 13.12.2020-100004708 від 13.12.2020 року, встановлений в договорі ТОВ «Споживчий центр» (а.с. 8, 9).
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, Тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання Певної події.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України).
Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами не повернув, а тому суд вважає необхідним стягнути заборгованість за кредитним договором № 13.12.2020-100004708 від 13.12.2020 року яка складає 6400 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн; заборгованість за відсотками - 1400 грн.
Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 №7-рп/2013).
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2. п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України).
Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке.
Як убачається з матеріалів справи, 02.07.2024 року між ТОВ «Новий колектор» та адвокатським об`єднанням «Верітас центр» укладено договір № 07/24-НК про надання правничої допомоги та додаткові угоди: № 4 від 14.08.2024 року, в якій зазначено змінене найменування виконавця послуг на нову назву – Адвокатське об`єднання «Лекс верітас», № 17 від 03.04.2025 року, № 19 від 16.04.2025 року, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Вартість наданих послуг склала 6000 грн (а.с. 23-28). 
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ТОВ «Новий колектор» на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» 3000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 3720477818 від 31.10.2025 року (а.с. 5 зв.), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2422 грн 40 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1131 грн 63 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 6400 грн х 2422 грн 40 к./13700 грн). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».
Керуючись ст. ст. 526, 530, 536, 548, 549, 705, 759, 762-764 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди майна з правом викупу – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрованим/знятим в Одеській області не значиться, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (код ЄДРПОУ – 43170298, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 13, офіс 601) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 13.12.2020-100004708 від 13.12.2020 року у розмірі 6400 грн, з яких: 5000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1400 грн – заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрованим/знятим в Одеській області не значиться, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (код ЄДРПОУ – 43170298, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 13, офіс 601) судовий збір у розмірі 1131 грн 63 к. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 25.03.2026 року.

Суддя Л.О. Пендюра