г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/888/26
Номер провадження 2/213/1022/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого – судді Алексєєва О.В., за участі секретаря судового засідання – Довгої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №3 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.03.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір №0645-7490, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн зі сплатою процентів за користування коштами. Договір укладено в електронному вигляді. Відповідач умови договору не виконав, має заборгованість. 28.10.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір № 02/10/2021, за умовами якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором № 0645-7490. 
Також 08.04.2021 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 укладено договір № 555143667340001, згідно з умовами якого цим договором пролонговано строк раніше укладеного договору позики. Відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти, проте умови договору не виконав, має заборгованість. 18.12.2023 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір № 18/12-2023, на підставі якого позивач набув право вимоги за договором № 555143667340001.
Крім того, 12.04.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено договір № 2110251881509, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 2 200,00 грн зі сплатою процентів. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, має заборгованість. 01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 1-12, за умовами якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором № 2110251881509. 
10.03.2023 ТОВ « ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали договір № 10-03/2023/01, згідно з умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги, зокрема до відповідача за вищезазначеним договором.
18.02.2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір № 18-02/25, згідно з умовами якого до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшли права вимоги, зокрема до відповідача за договором № 2110251881509.
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 80 209,58 грн, а також сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Стислий виклад заперечень відповідача.
Представник відповідача подав відзив, в якому зазначає, що позивачем не доведено, що договори, заборгованість за якими він просить стягнути з відповідача, підписані саме ОСОБА_1 . Надані позивачем роздруківки договорів не доводять факту правильності введення відповідної алфавітно-цифрової послідовності для підписання договору, не підтверджують, що така послідовність (відповідно до умов, розміщених на сайті позикодавця) була видана саме для підписання кредитного договору, а не для входу на сайт, реєстрації кабінету чи перевірки актуальності телефонного номера. Існування на роздрукованих договорах певних букв і цифр не доводить, що саме цей варіант кредитного договору із зазначеними в ньому умовами підписано позичальником. Відповідач не визнає підписання нею кредитних договорів (разом з умовами чи графіками), долучених до позову, одноразовим ідентифікатором.
Згідно з хронологією дій під час укладення договору № 2110251881509, наданою позивачем, підписання договору відбулося раніше, ніж відповідач нібито вибрала суму та строк кредиту. Розміщення ідентифікатора «F2» внизу аркуша поза межами спеціально відведених місць свідчить про технічне тиражування даних, а не про реальне підписання документа. Ставить під сумнів достовірність розрахунку. У зв`язку з чим вважає, що будь-які суми, окрім перерахованих 2 200,00 грн, за цим договором не можуть бути стягнуті.
Щодо договору № 0645-7490 посилається на фізичну неможливість його підписання, оскільки інтервал часу між надсиланням паролю та його введенням на сайті кредитодавця становить 6 с, що є недостатнім для отримання, прочитання та ручного введення пароля людиною і свідчить про автоматичну генерацію даних системою кредитодавця. Паспорт споживчого кредиту не містить ПІБ позичальника, а з наданих документів видно, що під час підписання в електронний кабінет не надсилалися Правила надання коштів та паспорт кредиту, що виключає факт ознайомлення відповідача з розміром процентів. Відповідач здійснила за цим договором 33 платежі по 300,00 грн, а також в сумах 4 000,00 грн (25.03.2021) та 5 400,00 грн (12.04.2021). Вважає, що відповідачем сплачено понад 19 300,00 грн, що повністю покриває тіло кредиту (15 000 грн). Позивач протиправно зарахував ці кошти як плату за пролонгацію, а не погашення основного боргу. У зв`язку з цим зазначає, що заборгованість за кредитом відсутня.
Щодо договору № 555143667340001 посилається на те, що строк кредитування за цим договором закінчився 08.05.2021. Позивач продовжував нараховувати відсотки та штрафи після цієї дати (зокрема 12.05.2021 нараховано штраф у розмірі 500,00 грн), що прямо суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12. У матеріалах справи наявна інформація про пряме списання від 14.10.2021 на суму 500,00 грн, яка не врахована позивачем при формуванні кінцевої суми вимог. Враховуючи невизнання відповідачем факту підписання кредитного договору та погодження його додатків у редакції, наданій позивачем, стягненню підлягає виключно сума фактично отриманих коштів (тіло кредиту) за мінусом сум, внесених на погашення. Оскільки тіло кредиту становить 2 000,00 грн, а сума підтвердженого погашення – 500,00 грн, вимоги в частині стягнення заборгованості за цим договором визнає в сумі 1 500,00 грн.
Ставить під сумнів надані позивачем докази, оскільки не надано оригінали електронних документів.
З посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, вважає, що відсутні належні докази погодження відповідачем умов договору в частині процентів, пені, строків повернення тощо. Це є підставою для відмови у задоволенні позову в частині будь-яких нарахувань, окрім суми фактично отриманих коштів.
Крім того, вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу завищеним та неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Зазначає, що в разі задоволення позову справедливим є розмір таких витрат у сумі 3 000,00 грн.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідь на відзив.
У відповіді на відзив представник позивача не погоджується з твердженнями представника відповідача щодо недоведеності підписання відповідачем договорів одноразовим ідентифікатором. Зазначає, що первісними кредиторами здійснено ідентифікацію позичальника. Відповідач перед підписанням договорів ознайомилася з їхніми умовами, зокрема викладеними в правилах надання кредиту. Наполягає на достовірності наданих розрахунків заборгованостей за договорами. Посилається на те, що первісним кредитором правомірно зараховано сплачені відповідачем кошти за договором 0645-7490 як плату за пролонгацію, оскільки внесені позичальником платежі дорівнювали розмірам нарахованих процентів. З 13.01.2021 проценти вже нараховувалися згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. Проценти за договором № 555143667340001 нараховані у передбачений умовами договору строк, а твердження щодо неврахування списання у розмірі 500,00 грн є безпідставним.
Вважає доводи, викладені у відзиві, такими, що побудовані на припущенні та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Не погоджується з твердженнями представника відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу. 

Процесуальні дії у справі.
02.03.2026 позовна заява надійшла до суду.
11.03.2026 судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача.
12.03.2026 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
17.04.2026 витребувано докази.
17.04.2026 витребувано докази.
17.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
18.05.2026 надійшли витребувані докази.
25.05.2026 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено, оскільки розгляд цієї справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.
На виконання вимог ухвали від 17.04.2026 про витребування оригіналів електронних договорів позивач надав заяву, згідно з якою зазначає, що у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний електронний примірник є оригіналом електронного документа. Якщо створюється електронний документ на комп`ютері, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, диск тощо), такий примірник буде оригіналом електронного документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа – також його відображення, якому надається таке ж значення, як і документу. Один і той самий документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали і відрізнятися один від одного тільки датою та часом створення. Характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Тому позивач надає електронні примірники договорів із додатками у форматі PDF на оптичному носії. Крім того, зазначає, що можливість внесення будь-яких змін до змісту договорів в односторонньому порядку виключена. Звертає увагу, що примірники договорів, ідентичні за змістом укладеним, надіслані позичальнику.
08.05.2026 представник відповідача надав заяву, згідно з якою заперечує проти долучення наданих позивачем на виконання ухвали від 17.04.2026 доказів. Заперечення аргументовано тим, що такі докази подані позивачем поза межами системи «Електронний суд», що є порушенням порядку подання доказів та позбавляє відповідача можливості ознайомитися з ними. Зазначає, що роздруківка або файл, перенесений на диск, без можливості перевірки даних через систему ЄСІТС, не є оригіналом електронного доказу. Оригіналом є лише цифровий файл, що містить записи та кваліфікований електронний підпис у первинному форматі. Позивач, маючи електронний кабінет, свідомо уникає завантаження цих файлів у систему, чим приховує метадані, які б підтвердили або спростували факт втручання в систему. Просить визнати подані позивачем докази недопустимими та не брати їх до уваги.
14.05.2026 позивач надав пояснення, згідно з якими вважає твердження представника відповідача, викладені в запереченні від 08.05.2026, безпідставними. 
Сторони в судове засідання не викликалися.
Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом.
10.03.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 0645-7490. Сума кредиту становить 15 000,00 грн, строк – 14 днів, проценти: 4 200,00 грн, які нараховується за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Відповідно до п.п. 11.1 п. 11 договору, якщо кредитний договір не було пролонговано відповідно до пункту 14 кредитного договору, у випадку неповернення суми кредиту у строк, встановлений пунктом 2 кредитного договору, позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування чужими грошовими коштами за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі 2% (два відсотки(-ів)) за кожен день фактичного користування відповідною частиною суми кредиту по дату фактичного повернення всієї суми кредиту включно. Річна відсоткова ставка за процентами за користування чужими грошовими коштами складає 730%. Максимальний сукупний розмір нарахованих процентів за користування грошовими коштами згідно даного пункту не може перевищувати 200% від суми кредиту.
Позичальник має право пролонгувати договір на строк, що встановлений у пункті 2 кредитного договору, на умовах, в порядку та у спосіб, що визначені Правилами, але не більше 4 (чотири) пролонгацій. На строк пролонгації процентна ставка складає 2% (2 відсотки(-ів)) від неповерненої суми кредиту за кожен день користування. Кредитодавець має право в односторонньому порядку обмежити кількість пролонгацій договору чи відмовити позичальнику у пролонгації, повідомивши позичальника про це не пізніше терміну платежу у спосіб, встановлений Правилами (п. 14 договору).
Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними.
Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Згідно з п. 7.2 Правил надання споживчих кредитів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», які є невід`ємною частиною договору, кредитодавець має право в односторонньому порядку обмежити кількість пролонгацій чи відмовити позичальнику у пролонгації, повідомивши позичальника про це не пізніше терміну платежу через особистий кабінет та/або шляхом направлення електронного повідомлення на електронну пошту, зазначену у заявці, та/або шляхом надсилання на телефонний номер, зазначений у заявці, СМС-повідомлення та/або іншого виду повідомлення із використанням сучасних сервісів передачі даних (Viber, WhatsApp, Telegram, Facebook, Facebook Messenger і т.д.). В такому випадку, позичальник зобов`язаний до настання терміну платежу, в тому числі у разі спливу строку останньої пролонгації, включно погасити заборгованості у повному обсязі у порядку, встановленому договором та цими Правилами.
Відповідно до п. 7.3. Правил для використання права пролонгувати договір, позичальнику необхідно сплатити нараховані проценти за користування кредитом. Після отримання кредитодавцем відповідних коштів (відкладальна обставина) договір вважається пролонгованим без вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін.
Пролонгація передбачає продовження кредиту на такий самий строк з наступного календарного дня після настання останньої з трьох можливих подій: (1) настання терміну платежу; (2) закінчення строку попередньо здійсненої пролонгації; (3) отримання кредитодавцем грошових коштів від позичальника у розмірах, визначених у пункті 7.3. зазначених Правил, сплата яких (зазначених грошових коштів) відповідно до згаданого пункту передбачає пролонгацію (п. 7.6. Правил).
Пунктом 7.7 Правил передбачено, що пролонгація здійснюється на тих самих умовах, на яких було первинно надано кредит, з урахуванням спеціальних умов, які стосуються пролонгації та викладені у кредитному договорі та цих Правилах. Розмір процентної ставки на строк пролонгації визначається у кредитному договорі.
Відповідно до листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.09.2024 через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 на картку НОМЕР_1 10.03.2021 перераховано кошти в сумі 15 000,00 грн згідно з договором № 0645-7490.
Надання кредитодавцем відповідачу кредитних коштів підтверджується також інформацію, витребуваною у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за клопотанням представника позивача. Наданою інформацію також підтверджено належність відповідачу вищезазначеної банківської картки та її фінансовий номер.
Отже, кредитодавець умови договору виконав, надавши відповідачу кредит, проте ОСОБА_1 умови договору з повернення коштів та сплати процентів належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Згідно з розрахунком, складеним ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», заборгованість станом на 09.11.2021 становить 34 800,00 грн: тіло кредиту – 15 000,00 грн, проценти 19 800,00 грн. Проценти нараховані по 17.06.2021 включно.

08.04.2021 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики № 555143667340001 (пролонгація). 
Згідно з п. 1.1. договору на підставі заявки на пролонгацію від 08.04.2021 до договору позики №555143667340 тип позики "Миттєва позика", підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, сторони договору домовились продовжити строк виконання зобов`язань позичальника по погашенні заборгованості по договору позики №555143667340 в сумі 2 000,00 грн на строк 30 днів календарних днів під проценти, вказані в п.1.1.1., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.
Умовами договору (п. 1.1.1) передбачені такі фіксовані процентні ставки: знижена – 657 % річних від суми позики у межах строку надання позики, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна – 950 % річних від суми позики у межах строку надання позики, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 Цивільного кодексу України.
Позика позичальнику надається шляхом погашення позикодавцем заборгованості за раніше укладеним договором позики та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим договором в розмірі, що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім договором позики. Датою надання позики при проведенні пролонгації/реструктуризації за раніше укладеним договором позики є дата проведення позикодавцем відповідних бухгалтерських проводок в системі, направлених на погашення попередньої заборгованості за раніш укладеним договором позики з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим договором в розмірі, що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім договором позики (п. 2.3 договору).
Згідно з п. 4.3. договору закінчення строку, на який надано позику, не звільняє сторони від відповідальності за невиконання (порушення) зобов`язань за цим договором. 
Відповідно до п. 6.3. строк, на який було надано позику, не обмежує дії зобов`язань, які виникли з цього договору та/або з факту його порушення. Усі зазначені зобов`язання припиняються лише належним (повним) їх виконанням, з моменту такого виконання.
Договір є укладеним і набуває чинності (вступає в силу) з моменту його підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором і надання позики та діє до повного виконання зобов`язань, що виникають з цього договору та/або з порушення його умов (п. 6.9 договору).
Згідно з п.9.1. Загальних умов надання грошових коштів у позику ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», які є невід`ємною частиною договору, позичальник має право пролонгувати позику на строк, на який надається позика. При пролонгації (збільшенні) строку, позичальник оформлює заявку на пролонгацію та сплачує додатковий процент, розмір якого визначається у заявці на пролонгацію.
Відповідачем договір і додатки до нього підписано одноразовим ідентифікатором.
Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними.
Відповідно до довідки позикодавця заборгованість за договором № №555143667340 погашено шляхом перерахування коштів згідно з умовами договору позики (пролонгації) № 555143667340001 від 08.04.2021 року, який укладено на підставі заявки про пролонгацію.
Таким чином, ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» виконало умови договору.
Відповідач свої зобов`язання перед позикодавцем з повернення позики та сплати нарахованих процентів не виконав.
Відповідно до розрахунку, складеного ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», заборгованість за договором № 555143667340001 станом на 22.12.2023 становить 5 123,00 грн, з яких: тіло позики – 2 000,00 грн, проценти – 3 123,00 грн. Проценти нараховані по 07.06.2021 включно.

12.04.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання фінансових послуг № 2110251881509, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 2 200,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом.
Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та невід`ємною його частиною (п. 1.2 договору).
Орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.
Відповідно до п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. 
Згідно з п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки – фіксована.
Якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п. 1.4.2 договору).
Згідно із заявою-анкетою позичальник просить надати кредит строком на 365 днів.
Договір та додатки до нього підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатору. 
Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами.
Згідно з наданою позичальником при укладенні договору інформацією їй належить картка НОМЕР_2 .
Відповідно до листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підставі укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» і ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» договору про організацію переказів грошових коштів 12.04.2021 здійснено переказ грошових коштів у сумі 2 200,00 грн на карту НОМЕР_2 згідно з договором № 2110251881509.
Надання кредитодавцем відповідачу кредитних коштів підтверджується також інформацію, витребуваною у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за клопотанням представника позивача. Наданою інформацію також підтверджено належність відповідачу вищезазначеної банківської картки та її фінансовий номер.
Таким чином, кредитодавцем виконано умови договору з надання кредитних коштів.
Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав.
Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, складеним ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», заборгованість ОСОБА_1 за договором № 2110251881509 станом на 30.11.2021 становить 17 226,00 грн і складається із тіла кредиту – 2 200,00 грн та процентів – 15 026,00 грн. 

28.10.2021 між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 02/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за договором № 0645-7490 (номер запису в реєстрі боржників № 1 від 09.11.2021 – 7302). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 34 800,00 грн: 15 000,00 грн – заборгованість за кредитом, 19 800,00 грн – заборгованість за процентами.
Після набуття права вимоги за цим договором позивачем здійснено нарахування інфляційних збитків та 3 % річних за період з 09.11.2021 по 23.02.2021 в розмірі 654,99 грн та 131,91 грн відповідно.

01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 1-12, згідно з умовами якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшли права вимоги, зокрема до відповідача за договором № 2110251881509 (номер запису в реєстрі боржників від 03.12.2021 – 11935). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 17 226,00 грн: 2 200,00 грн – заборгованість за кредитом, 15 026,00 грн – заборгованість за процентами.
Після набуття права вимоги за договором № 2110251881509 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснювалося нарахування процентів за період з 01.12.2021 по 11.04.2022 в сумі 22 273,68 грн.
10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за договором № 2110251881509 (номер запису в реєстрі боржників – 1336). Розмір заборгованості за договором на момент відступлення права вимоги становить 39 499,68 грн: 2 200,00 грн – заборгованість за кредитом, 37 299,68 грн – заборгованість за процентами.
Після набуття права вимоги за цим договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не здійснювалося нарахування.
18.02.2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №18-02/2025, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до боржників, зокрема за договором № 2110251881509 (номер запису в реєстрі боржників – 335). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 39 499,68 грн: 2 200,00 грн – заборгованість за кредитом, 37 299,68 грн – заборгованість за процентами.
Після набуття права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування за договором.

18.12.2023 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 18/12-2023, на підставі якого позивач набув право вимоги за договором № 555143667340001 (номер запису в реєстрі боржників від 22.12.2023 – 8925). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 5 123,00 грн: 2 000,00 грн – основна сума боргу, 3 123,00 грн – заборгованість за процентами.
Після набуття права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування процентів.

Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом грошової вимоги до відповідача за вищезазначеними договорами.
Відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 13.02.2026 заборгованість за договорами становить у загальному розмірі 80 209,58 грн, з яких:
- заборгованість за договором № 0645-7490 від 10.03.2021 – 35 586,90 грн: 15 000,00 грн – заборгованість за кредитом, 19 800,00 грн – заборгованість за процентами, інфляційні збитки – 654,99 грн, 3 % річних – 131,91 грн;
- заборгованість за договором № 555143667340001 від 08.04.2021 – 5 123,00 грн: 2 000,00 грн – основна сума боргу, 3 123,00 грн – заборгованість за процентами;
- заборгованість за договором № 2110251881509 від 12.04.2021 – 39 499,68 грн: 2 200,00 грн – заборгованість за позикою, 37 299,68 грн – заборгованість за процентами.

Зміст спірних правовідносин.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Норми права, які застосовує суд.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3-6, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані – це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних – фізична особа, фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних – добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.
Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.5, 6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних»).
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Висновок суду.
Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитних договорів та договору позики з первісними кредиторами, порушення нею взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цими договорами.
Разом з тим судом надано оцінку доводам відповідача та її представника щодо непідтвердження позивачем укладення договорів саме відповідачем.
При цьому враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договори, укладення яких не визнає відповідач, укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано відповідачу на її фінансовий номер.
Суд зазначає, що банком відповідача підтверджено, що номер телефону, зазначений у договорах, є її фінансовим номером.
Відповідач на вебсайті фінансової установи подав заявки на отримання кредитів та позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання грошових коштів, після чого первісні кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений нею номер телефону одноразові ідентифікатори у вигляді СМС-повідомлення, які відповідач використав для підтвердження підписання договорів.
Відповідач був повністю ознайомлений з умовами договорів до їхнього підписання, інформаційно-комунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.
Без здійснення зазначених дій відповідачем кредитні договори та договір позики не могли бути укладеними, ці правочини відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету договори між первісними кредиторами та відповідачем не були б укладені.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).
ОСОБА_1 та її представником не доведено, що нею не укладалися договори № 2109750004229, № 2111629949424 та № 2112826354815. У відзиві містяться доводи лише про те, що позивачем не доведено укладення договорів саме відповідачем, проте доказів на спростування аргументів позивача не надано. 
Суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, без здійснення його верифікації, без передання ним та отримання фінансовою установою персональних даних з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. 
Відповідачем та її представником не підтверджено неправильне зазначення у договорах анкетних даних ОСОБА_1 , її номерів зв`язку, адресу електронної пошти, місця проживання, банківських реквізитів.
Для підтвердження укладення між відповідачем та первісними кредиторами договорів позивачем надано інформації щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладання електронних договорів, із зазначенням часу та дати таких дій. Зазначені інформації містять, зокрема, відомості про мобільний телефон та адресу електронної пошти, дані паспорта, інші персональні дані, номер карткового рахунку та розкривають механізм вчинення позичальником дій для укладення договорів та підписання їх електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування грошових коштів, номери телефонів, адреси реєстрації (та фактичного) місця проживання, адреса електронної пошти) були використані товариствами для укладення договорів від її імені, відповідачем до суду не надані, як і не надано доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення стосовно неї шахрайських дій чи оскарження нею правомірності укладених договорів. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладених договорів. Зважаючи на це, доводи відповідача та її представника про те, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання одноразового ідентифікатора та використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, спростовуються матеріалами справи, а невизнання самим відповідачем факту використання такого ідентифікатора не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів.
Тому суд вважає, що відповідачем та її представником не спростовано факт підписання ОСОБА_1 кредитних договорів та договору позики, не доведено, що електронні правочини вчинено не нею, а іншою невстановленою особою. Так само стороною відповідача не доведено, що надісланими одноразовими ідентифікаторами підписано інші електронні документи, а не договори № № 2109750004229, № 2111629949424 та № 2112826354815.
Доводи про необхідність перевірки електронних підписів на оригіналах договорів також не заслуговують на увагу, оскільки на сайті Центрального засвідчувального органу онлайн сервіс перевірки можливий лише щодо кваліфікованого електронного підпису чи печатки для електронних документів, а перевірка електронних підписів одноразовим ідентифікатором на цьому сайті не здійснюється.
Крім того, суд зазначає, що аргументи відзиву мають суперечливий характер: відповідач не визнає підписання договорів одноразовим ідентифікатором, посилається на невідповідності у часі здійснення певних дій при підписанні договорів і одночасно визнає позовні вимоги в частині основного боргу, посилається на часткове погашення заборгованостей.
З огляду на викладене суд вважає, що позивачем підтверджено укладення відповідачем з первісними кредиторами договорів № 0645-7490, № 555143667340001 та № 2110251881509 та підписання одноразовими ідентифікаторами, що відповідачем не спростовано.
Посилання відповідача на можливість зміни змісту договорів у наданих примірниках суд не бере до уваги за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності підписаним відповідачем примірникам. 
При цьому відповідач не надає власних примірників договорів. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема одноразовим ідентифікатором, є оригіналом такого документа.
ОСОБА_1 не зазначено причину ненадання або відсутності у неї таких примірників, як і які саме умови договорів можуть бути змінені із зазначенням конкретних невідповідностей, що викликають у неї сумнів у достовірності доказів. При цьому у суду відсутні сумніви у достовірності наданих доказів.
Тому суд вважає такі твердження відповідача неаргументованими та не бере їх до уваги.
Суд вважає, що вимоги ухвали про витребування доказів позивачем виконано. Доводи представника відповідача проти прийняття таких доказів суд відхиляє, оскільки частиною 9 статті 43 ЦПК України не передбачено надання судом дозволу на подання доказів не в електронній формі лише у формі ухвали. Крім того, такі докази подані на виконання ухвали про витребування доказів за клопотанням представника відповідача, а не за ініціативою самого позивача. При цьому суд зазначає, що відповідач та її представник не позбавлені права ознайомитися з такими доказами шляхом подання відповідних заяв.
Також суд бере до уваги висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі 234/7160/20, від 18.06.2021 у справі № 234/8079/20, згідно з якими не є порушенням норм процесуального права недослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.
Надані позивачем примірники договорів містять обов`язкові реквізити, доказів зміни змісту цих договорів відповідачем та її представником не надано, наявність обґрунтованих сумнівів у змісті договорів та відповідності їх підписаним примірникам не доведено, тому суд на підставі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вважає такі докази оригіналами електронних договорів.
Оскільки судом встановлено факт укладення відповідачем кредитних договорів та підписання їх електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, твердження відповідача про те, що непідписані нею умови кредитування не можуть бути застосовані, є безпідставними та не беруться судом до уваги.
З таких саме мотивів суд відхиляє і доводи відповідача та її представника щодо місця розміщення реквізитів договорів, зокрема одноразового ідентифікатора.
Отже, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитних договорів та договору позики з первісними кредиторами, порушення нею взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цими договорами.
Відповідачем порушувалися умови договорів, кошти на повернення кредитів та позики не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості.
При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості первісних кредиторів, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. 
При цьому судом надано оцінку аргументам, викладеним у відзиві, щодо розміру заборгованостей за основною сумою боргу.
Так, щодо договору № 0645-7490 відповідач та її представник стверджують, що відповідачем здійснено 33 платежі по 300,00 грн та платежі в сумах 4 000,00 грн та 5 400,00 грн, що в загальній сумі становить 19 300,00 грн та перекриває тіло кредиту.
З такими підрахунками сторони відповідача суд не може погодитися з огляду на таке.
Згідно з стовпчиком «погашено» у наданому розрахунку первісного кредитора за період з 10.03.2021 по 12.04.2021 міститься інформація про 34 зарахування по 300,00 грн, усього – 10 200,00 грн. При цьому стовпчики «платіж» та «сплата відсотків» містять інформацію про здійснення платежів лише 25.03.2021 та 12.04.2021. Отже, у розрахунку сплачені відповідачем суми у ці дати розбито по дням у стовпчику «погашено». При цьому суд бере до уваги, що розмір платежів відображено некоректно, проте шляхом математичних підрахунків нарахувань за період з 10.03.2021 по 25.03.2021 (16 днів) і за період з 26.03.2021 по 12.04.2021 (18 днів) визначено, що такі платежі здійснено в сумах 4 800,00 грн (300,00 16) та 5 400,00 (300,00 • 18), що у загальній сумі становить 10 200,00 грн (4 800,00 + 5 400,00). Така ж сума сплачених процентів зазначена і в підсумку розрахунку.
Посилання на неправомірне зарахування сплачених сум як плату за пролонгацію, а не в рахунок тіла кредиту, не заслуговує на увагу, оскільки спростовується умовами укладеного відповідачем договору щодо сум грошових коштів, перерахування яких призведе до пролонгації, а саме: суми нарахованих процентів. Відповідачем здійснено платежі в розмірах, що відповідають розмірам нарахованих процентів за вищезазначені періоди, тому суд вважає, що відповідачем пролонговано дію договору.
Також суд вважає необґрунтованими твердження, викладені у відзиві, щодо неврахування списання у сумі 500,00 грн за договором № 555143667340001 в рахунок погашення тіла позики.
Відповідно до довідки ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» від 22.12.2023, яка містить відомості про щоденні нарахування, 12.05.2021 первісним кредитором нараховано штраф у сумі 500,00 грн, 14.10.2023 відбулося пряме списання заборгованості за рахунок компанії (штраф) у сумі 500,00 грн. Отже, списання грошових коштів у сумі 500,00 грн, на які посилається представник відповідача, є списанням штрафу, що відображено у розрахунку. При цьому витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 18/12-2023 не містить відомостей про відступлення права вимоги щодо штрафу, позовні вимоги про стягнення штрафу за цим договором також не заявлено. Тому твердження представника відповідача про неврахування грошових коштів у сумі 500,00 грн є помилковим.
Вимоги про стягнення тіла кредиту за договором № 2110251881509 в сумі 2 200,00 грн відповідачем визнаються.
Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом кредиту та позики становить: за договором № 0645-7490 – 15 000,00 грн, за договором № 555143667340001 – 2 000,00 грн, за договором № 2110251881509 – 2 200,00 грн. 
Тому вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та позики підлягають задоволенню.
При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за процентами суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо – можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу – позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже – і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. 
Встановлено, що за договором № 555143667340001 сторони домовилися продовжити строк виконання зобов`язань за попередньо укладеним договором позики на 30 днів, підпунктом 1.1.1.2 пункту 1.1.1 договору передбачено нарахування процентів у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 Цивільного кодексу України. Проценти за цим договором нараховані за період з 09.04.2021 по 07.06.2021 за ставками, передбаченими умовами договору. Таким чином, у зв`язку з наявністю прострочення проценти нараховувалися протягом 60 днів, що не суперечить умовам договору, з якими відповідач погодилася, підписавши його.
Тому доводи відповідача та її представника щодо нарахування процентів за цим договором поза межами строку користування позикою суд не бере до уваги.
Під час розгляду справи встановлено, що строк дії договору № 2110251881509 – 365 днів, первісним кредитором проценти нараховані за період з 12.04.2021 по 30.11.2021. Після набуття ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за цим договором ним здійснено нарахування процентів за період з 01.12.2021 по 11.04.2022 року, тобто в межах узгодженого сторонами договору строку кредитування.
Надаючи оцінку аргументам представника відповідача щодо недостовірності розрахунку заборгованості за цим договором, складеного первіснім кредитором, у зв`язку з відображенням в ньому незрозумілої йому операції, суд зазначає, що згідно з цим розрахунком станом на 30.11.2021 загальний розмір заборгованості за договором становив 37 404,84 грн. У цей ж день кредитором здійснено списання у розмірі 20 178,84 грн. У зв`язку з чим загальний розмір заборгованості зменшився до 17 226,00 грн. Тому суд не бачить підстав для сумнівів у достовірності наданого розрахунку. 
Таким чином, вимоги про стягнення процентів за договорами № 555143667340001 та № 2110251881509 підлягають задоволенню.
Водночас, строк кредитування, передбачений договором № 0645-7490, – 14 днів. Пунктом 14 договору та розділом 7 Правил передбачено пролонгацію строку кредитування шляхом сплати позичальником нарахованих процентів за користування кредитом на такий самий строк. Пунктом 7.6 розділу 7 Правил передбачена пролонгація з наступного календарного дня після, зокрема, отримання кредитодавцем грошових коштів від позичальника у розмірах визначених у пункті 7.3. зазначених Правил, сплата яких (зазначених грошових коштів) відповідно до згаданого пункту передбачає пролонгацію. Відповідачем здійснено два платежі у сумі нарахованих процентів, на підставі яких пролонговано строк кредитування. Останній платіж здійснено 12.04.2021. Станом на цю дату відповідачем сплачено загальну суму нарахованих процентів. Таким чином з 13.04.2021 кредит пролонговано на 14 днів – до 26.04.2021 включно. За цей період розмір нарахованих процентів становить 4 200,00 грн (300,00 • 14). 
При цьому умовами договору не передбачено пролонгацію строку кредитування на інших умовах, а отже, не передбачено і нарахування процентів за користування кредитами поза межами цього строку.
Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, матеріали справи не містять.
Пунктом 11.1 договору передбачено нарахування процентів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.
Отже, проценти, нараховані з 27.04.2021, є процентами за понадстрокове користування кредитом.
Позивачем позовні вимоги за договором № 0645-7490 в частині стягнення процентів у сумі 19 800,00 грн заявлено не в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, вимога про стягнення процентів не розмежована на проценти за правомірне користування кредитом і на проценти за неправомірне (понадстрокове) користування кредитом.
Тому суд вважає, що стягнення процентів за правомірне користування кредитом після закінчення строку дії договору є безпідставним.
Крім того, щодо цього договору позивачем заявлено вимогу про стягнення 3 % річних як міру відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.
Тому суд вважає, що нарахування процентів за правомірне користування кредитом після закінчення строку дії договору є безпідставним.
Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за договором № 0645-7490 у розмірі 15 600,00 грн (19 800,00 – 4 200,00) не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, тому такі вимоги не підлягають задоволенню.
Судом також надано оцінку доводам представника відповідача з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, щодо відсутності належних доказів погодження відповідачем умов договору в частині процентів, пені, строків повернення тощо.
Зазначені посилання представника відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду як на підставу для відмови у задоволенні вимог суд не бере до уваги, оскільки висновки, викладені в згаданій постанові, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, їх сформульовано у справі, фактичні обставини якої є відмінними від обставин цієї справи. У справі № 342/180/17 предметом позову є стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви, яка не містить умов щодо процентної ставки, строку кредитування, наслідків невиконання умов договору тощо. У справі, що розглядається, відповідачем укладено кредитні договори та договір позики, які містять всі істотні умови договору, з якими відповідач ознайомилася перед підписанням.
Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за договором № 0645-7490 суд вважає, що позивачем доведено наявність у нього права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
Враховуючи викладене з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних.
Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 09.11.2021 до 23.02.2022, розмір яких становить: інфляційні втрати – 654,99,00 грн, 3% річних – 131,91 грн.
Інфляційні втрати та 3% річних нараховані за період до 24.02.2022, тому вимоги п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України не підлягають застосуванню.
Враховуючи викладене, з відповідача також підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних.
При цьому суд погоджується із заявленим розміром інфляційних втрат та 3% річних, оскільки сума грошового зобов`язання, яка використана для розрахунку, є заборгованістю за тілом кредиту, без врахування розміру процентів, з яким суд не погодився.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за договорами у загальному розмірі 64 609,58 грн, з яких:
- заборгованість за договором № 0645-7490 від 10.03.2021 – 19 986,90 грн: 15 000,00 грн – заборгованість за кредитом, 4 200,00 грн – заборгованість за процентами, 654,99 грн – інфляційні збитки, 131,91 грн – 3 % річних;
- заборгованість за договором № 555143667340001 від 08.04.2021 – 5 123,00 грн: 2 000,00 грн – основна сума боргу, 3 123,00 грн – заборгованість за процентами;
- заборгованість за договором № 2110251881509 від 12.04.2021 – 39 499,68 грн: 2 200,00 грн – заборгованість за позикою, 37 299,68 грн – заборгованість за процентами.
При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 144,56 грн (80,55%).
Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000,00 грн суд виходить з такого.
Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. 
Відповідачем заявлено про неспівмірність витрат на правничу допомогу.
Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, враховуючи думку відповідача про неспівмірність витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 25 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору та неспівмірною зі складністю справи, а тому, за умови задоволення позовних вимог у повному обсязі, відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн відповідатиме принципу розумності та реальності витрат.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 055,00 грн (80,55%).
Керуючись ст.ст. 13, 81, 89, ч.1 ст.141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованість за договорами в загальному розмірі 64 609 (шістдесят чотири тисячі шістсот дев`ять) грн 58 коп., з яких:
- заборгованість за договором № 0645-7490 від 10.03.2021 – 19 986,90 грн: 15 000,00 грн – заборгованість за кредитом, 4 200,00 грн – заборгованість за процентами, 654,99 грн – інфляційні збитки, 131,91 грн – 3 % річних;
- заборгованість за договором № 555143667340001 від 08.04.2021 – 5 123,00 грн: 2 000,00 грн – основна сума боргу, 3 123,00 грн – заборгованість за процентами;
- заборгованість за договором № 2110251881509 від 12.04.2021 – 39 499,68 грн: 2 200,00 грн – заборгованість за позикою, 37 299,68 грн – заборгованість за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 144,56 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 055,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС", ЄДРПОУ 42640371, адреса: вул. Ґедройця Єжи, буд.6, офіс 521, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача: Вертелецький Микола Олександрович, вул. Поштова, 27/29, оф.83, м. Запоріжжя.
Дата складення повного судового рішення – 25.05.2026.

Суддя О.В. Алексєєв