Справа № 420/25054/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_2 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої державі, -
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду завдану державі у сумі 60 332,49 грн. (шістдесят тисяч триста тридцять дві гривні 49 коп.); судові витрати покласти на ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ОСОБА_1 завдав дійсної прямої шкоди державi в ocобi військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 60 332,49 грн., яка пiдлягає вiдшкодуванню.
Ухвалою суду від 30.07.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучено третю особу на стороні позивача без самостійних вимог в\ч НОМЕР_2 .
07.08.2025 року до суду надійшли пояснення від третьої особи, в яких просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
01.04.2026 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявності всіх передбачених законом умов для покладення на відповідача матеріальної відповідальності, зокрема протиправної поведінки, причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заявленою шкодою, а також його вини, що прямо випливає зі змісту Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Як стверджує відповідач жодних накладних чи інших документів про отримання продуктів харчування він не підписував, окрім того він взагалі не був належним чином обізнаний із покладенням на нього будь-яких обов`язків, пов`язаних із матеріальним забезпеченням або веденням відповідного обліку, оскільки не підписував жодних документів, якими б такі обов`язки на нього покладалися, та не був ознайомлений із бойовим розпорядженням командира військової частини від 24.05.2024 року, на яке посилається позивач як на підставу виникнення відповідних обов`язків. Фактично з зазначеним розпорядженням відповідача ніхто не знайомив, а виконання ним окремих дій, пов`язаних із обліком особового складу, здійснювалося виключно на підставі усних вказівок та фактичної необхідності, без належного документального оформлення та без покладення на нього статусу матеріально відповідальної особи. При цьому такі дії зводилися виключно до інформування про фактичну наявність або відсутність військовослужбовців, про що відповідач подавав відповідні рапорти щодо відсутності військовослужбовців у зв`язку зі звільненням, вибуттям або іншими обставинами. Жодного відношення до отримання, обліку, зберігання чи списання продуктів харчування відповідач не мав, матеріальні цінності йому під звіт не передавалися, накладні, акти приймання-передачі чи інші документи щодо отримання майна ним не підписувалися, а отже відповідне майно йому не ввірялося.
Суд розглянув справу відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.
Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
03.06.2025 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №1156/22/4250 від 03.06.2025 щодо організації претензійно-позовної роботи з метою стягнення з колишнього начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майстер сержанта ОСОБА_1 .
Майстер-сержант ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 15.03.2022 по 21.03.2025.
На підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1416дск від 10.05.2024 відповідач був призначений відповідальною особою за особовий склад військової частини НОМЕР_1 , котрий виконував завдання за призначенням у тимчасовому ППД( АДРЕСА_1 ).
На підставі рапорту начальника адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , у якому ним було здійснено доповідь про виявлення відсутності осіб котрі перебувають на котловому забезпеченні в/ч НОМЕР_3 1, командиром військової частини НОМЕР_2 було призначено службову перевірку (№3083 від 05.03.2025р.). За результатами проведеної, вищезазначеної перевірки було виявлено розбіжність між обліком особового складу котрий перебуває на котловому забезпеченні та реальною наявністю військовослужбовців, що призвело до перевитрати продуктів харчування.
Було встановлено, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , а саме: солдат ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_5 та солдат ОСОБА_6 , які перебували на котловому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 відповідно до розпорядження із логістичного забезпечення командира військової частини НОМЕР_2 №7/10004дск від 02.12.2023р., станом на 14.01.2025р. за місцем служби відсутні у зв`язку з вибуттям до інших військових частин/самовільного залишення розташування військової частини НОМЕР_1 /звільнення з військової служби. При цьому відповідальною посадовою особою (відповідачем) не було надано доповіді (рапортів) щодо зняття вищезазначених військовослужбовців з котлового забезпечення, внаслідок чого було допущено перевитрату військового майна (продуктів харчування).
За результатами службової перевірки наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративної діяльності) №139 від 10.03.2025р. було призначено службове розслідування з метою встановлення обставин скоєння правопорушення та ступеня вини службових осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
За результатами проведеного службового розслідування (наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) № 154 від 11.05.2025) було встановлено скоєння відповідачем дисциплінарного правопорушення, за яке передбачена ст.ст. 45, 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ, та факт завдання матеріальної шкоди державі саме внаслідок неналежного обліку особового складу на місці тимчасового ППД ( АДРЕСА_1 ) відповідачем та її розмір в загальній сумі 60 332,49грн. (шістдесят тисяч триста тридцять дві гривні 49 коп.). Пунктом 6 наказу вирішено не притягати ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у зв`язку зі звільненням з військової служби на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.03.2025 № 80.
Відповідно до частини 1 статті 12 ЗУ “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
На виконання вищезазначеного військовою частиною НОМЕР_1 було направлено лист-претензію за вих.№1527 від 23.06.2025р. на адресу відповідача.
На день подання позову відповідачем не вжито жодних заходів щодо відшкодування заподіяної з його вини матеріальної шкоди завданої державі.
Вказані обставини послугувала підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 року № 548-XІV (далі Статут).
Згідно статті 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно зі ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначений Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі" від 03.10.2019 року № 160-ІХ (далі Закон № 160).
У розумінні п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 160, матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частиною 1 ст. 3 Закону № 160 визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 160 особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Статтею 12 Закону № 160 визначено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Відповідачем не оскаржувався наказ № 154 від 11.05.2025 року, яким відповідач визнаний таким, що завдав матеріальної шкоди. Суд акцентує увагу, що позивач дотримався процедури притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності. Суд не перевіряє правомірність наказу № 154, правильність розрахунків, суть порушень, які викладено в матеріалах службового розслідування,оскільки винна особа не оскаржила висновки такого розслідування в належному порядку та в установлений строк.
На підставі викладеного та беручи до уваги, що ОСОБА_1 не надано доказів сплати матеріальної шкоди в сумі 60 332,49грн. (шістдесят тисяч триста тридцять дві гривні 49 коп.), суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 заподіяної державі шкоди в сумі 60 332,49грн. (шістдесят тисяч триста тридцять дві гривні 49 коп.), підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
У даній справі позивачем не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, а тому відсутні витрати, які б підлягали стягненню з відповідача в порядку розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 77, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду завдану державі у сумі 60 332,49 грн. (шістдесят тисяч триста тридцять дві гривні 49 коп.).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА