ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
справа №766/17484/25
провадження №22ц/819/417/26

Постанова
іменем України

01 червня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді: Базіль Л.В.,
Приходько Л.А.,
розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2026 року, постановлене під головуванням судді Кузьміної О.І., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Зміст позовних вимог
25 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 20 000,00 грн., з яких 2 000,00 грн. – заборгованість за основним боргом (кредитом) та 18 000,00 грн. – заборгованість за процентами; вирішити питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00грн;
в порядку частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції»;
роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Позов мотивований тим, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір №4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого кредитор зобов`язався надати клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами.
Відповідно до умов зазначеного договору сума кредиту склала 2000, 00 грн., строк договору 360 днів (з 17 квітня 2024 року по 12 квітня 2025 року); процентна ставка – протягом 30 денного пільгового періоду - 0,01 % в день; повна процентна ставка в межах строку кредитування – 2,5% в день; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в розмірі 2000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Зарахування кредитних коштів на платіжну карту ОСОБА_1 , емітовану в АТ «Унівесал Банк», відбулось через платіжну систему платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна».
25 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений договір факторингу №25/11/2024, за умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 квітня 2024 року у розмірі 13 150, 00 грн., з яких 2000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 11 150, 00 грн. - заборгованість за процентами.
Після набуття права вимоги за кредитним договором від 17 квітня 2024 року, позивач в межах строку кредитування здійснив нарахування боргу зі сплати процентів за 137 календарних днів в розмірі 6 850,00 грн. 
Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором, позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2026 року позов ТОВ «Українські фінансові операції» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором №4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 квітня 2024 року в загальному розмірі 4000,00 грн., з яких: 2000,00 грн. сума заборгованості за основним боргом (кредитом) та 2000,00 грн. прострочена заборгованість за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 484,48 грн. в рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений електронний договір №4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, право вимоги за яким на підставі договору факторингу № 25/11/2024 від 25 листопада 2024 року набув позивач.
Оскільки відповідач належним чином не виконував зобов`язання з повернення кредитних коштів, то визначаючи до стягнення розмір заборгованості за договором, суд першої інстанції вважав необхідним стягнути борг за кредитом в повному обсязі в сумі 2000,00грн. та проценти за користування кредитними коштами в розмірі 2000,00грн., врахувавши критерії справедливості, пропорційності та розумності, як відповідальності споживача за прострочення грошового зобов`язання, який є слабкою стороною у кредитних правовідносинах.
Відмовивши у застосуванні положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України щодо зазначення в рішенні про нарахування інфляційних втрат і 3% річних згідно частини другої статті 625 ЦК України до моменту виконання рішення суду, суд першої інстанції послався на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, в період дії воєнного стану в Україні, який триває. 

За результатами розгляду справи, в порядку перерозподілу судових витрат зі сплати позивачем судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягнув з відповідача 484,48 грн., а в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн. дійшов висновку про задоволення цих вимог в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю клопотання відповідача про зменшення розміру цих витрат та відсутністю у суду права щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.
Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 13 січня 2026 року залишена без задоволення.
Доводи апеляційних скарг 
Частково не погодившись з судовим рішенням, ТОВ «Українські фінансові операції» подало апеляційну скаргу, вказавши на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило заочне рішення суду від 13 січня 2026 року в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати процентів в розмірі 2000,00грн. скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором №4565214 від 17 квітня 2024 року в розмірі 8500,00грн.
Скарга мотивована тим, що між сторонами існують кредитні правовідносини, обумовлені укладеним кредитним договором від 17 квітня 2024 року. Цим договором сторони узгодили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами.
Суд першої інстанції, в порушення умов договору, самостійно безпідставно зменшив розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача, не навівши розрахунку заборгованості за процентами, які вважав за необхідне стягнути на користь позивача. 
Згідно змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, проценти з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мають нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5%, а з 23 квітня по 20 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) – в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5%; з 21 серпня 2024 року по 12 квітня 2025 року – розмірі денної процентної ставки становив не більше 1%.
Скаржник вказав, що з урахуванням законодавчих змін, розмір заборгованості відповідача зі сплати процентів за договором мають становить 8500,00грн.: з яких за період з 17 по 22 квітня 2024 року за ставкою 2,5% - 250,00грн. (2000 х 5днів х 2,5%); з 23 квітня по 20 серпня 2024 року за ставкою 1,5% - 3570,00грн. (2000 х 119днів х 1,5%); з 21 серпня 2024 року по 12 квітня 2025 року за ставкою 1% - 4680,00грн. (2000 х 234дні х 1%), які просив стягнути на користь позивача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2026 року в частині зменшення розміру присуджених до стягнення з нього на користь ТОВ «Українські фінансові операції» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн. до розумного та співмірного розміру, з урахуванням малозначності справи.
В обгрунтування доводів скарги зазначив, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не відповідає складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та витраченому часу, адже справа є типовою для спорів щодо мікро кредитів, не містить значного обсягу доказів, розглянута в спрощеному провадженні без виклику сторін. Позивач не надав доказів щодо фактичного обсягу наданих адвокатом послуг, витраченого часу та детального розрахунку вартості таких послуг. Суд першої інстанції не звернув належної уваги, що стягнутий розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00грн. значно перевищує розмір основного боргу за кредитом, є неспівмірним з ціною позову та складністю справи. 
Розгляд справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки апеляційні скарги подано на рішення суду у справі з ціною менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до частини тринадцятої статті 7 та частини першої статті 369 ЦПК України, підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
17 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір №4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Цей договір укладений за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечувався споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація споживача здійснена при вході споживача в особистий кабінет, після його ідентифікації в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію, в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
Згідно пункту 1.2 договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит в сумі 2 000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. 
Пунктами 1.3, 1.4.1, 1.8 передбачено, що строк кредитування становить 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка погоджена сторонами на рівні 2,5% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 (пункт 2.1).
Згідно пункту 5.1.3 товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома споживача такого факту.
Договір підписаний ОСОБА_1 17 квітня 2024 року з використанням особистого електронного підпису, із застосуванням одноразового ідентифікатора 45200.
На підставі укладеного 03 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна» договору №03012024-1 «Про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку», 17 квітня 2024 року проведено зарахування коштів в розмірі 2000,00 грн. на картку НОМЕР_1 , належну відповідачу, що підтверджено листом ТОВ «Пейтек Україна» №20241219 від 19 грудня 2024 року.
25 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений договір факторингу №25/11/2024, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема, і за кредитним електронним договором №4565214. Платіжною інструкцією від 25 листопада 2024 року підтверджено сплату ТОВ «Українські фінансові операції» коштів за договором факторингу№25/11/2024. 
Згідно витягу з реєстру боржників, станом на 25 листопада 2024 року, ОСОБА_1 мав заборгованість за договором в загальному розмірі 14 150,00 грн., яка складалася із заборгованості за кредитом - 2000,00 грн., заборгованості за процентами – 11 150,00 грн., пеня – 1000,00грн. 
З листа ТОВ «Лінеура Україна» від 26 листопада 2024 року встановлено, що 26 жовтня 2024 року відповідач в особистому кабінеті споживача та шляхом направлення йому SMS-повідомлення на номер мобільного телефону, повідомлявся про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором.
Згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість ОСОБА_1 за договором  №4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредитувід 17 квітня 2024 року, станом на 27 лютого 2025 року, становить 20 000,00 грн., з яких 2 000,00 грн. - сума боргу за кредитом, 11 150,00 грн. - заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором та 6 850,00 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими позивачем. 
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 1 ЦПК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою, другою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді передбачені Законом України «Про електронну комерцію».
Із прийняттям Закон України "Про електронну комерцію" № 675-VII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Встановлені у справі фактичні обставини свідчать, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір №4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн., які зобов`язався повернути у строк, визначений договором, та сплатити проценти за користування грошима.
В ході розгляду справи ОСОБА_1 не заперечував факт укладення кредитного договору, одержання кредитних коштів та невиконання договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів.
Частиною першою, другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частково не погодившись з постановленим у справі заочним рішенням від 13 січня 2026 року, позивач стверджує, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір процентів за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню з боржника, оскільки не врахував зміни внесенні до Закону України «Про споживче кредитування» щодо розміру процентної ставки за споживчими кредитами та строк дії перехідного періоду застосування процентів за договорами у відповідності до вимог цього Закону.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги позивача, апеляційний суд зважив на таке.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Цим Законом було внесено зміни та доповнення до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Зокрема, статтю 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
До кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1%, розрахованого згідно з частиною четвертою цієї ж статті.
Оскільки договір № 4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений 17 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача не могла перевищувати 1 %.
При цьому, положення частини 5 статті 8 Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування», внесені згідно із Законом України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, не вказують на недійсність або нікчемність умов договору про надання споживчого кредиту, яким передбачаються умови про нарахування кредитором процентів за користування кредитом в розмірі, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки (1%). Вказаною нормою установлено обмеження щодо розміру процентів за користування кредитом, який може нараховуватися кредитором за договором про споживчий кредит, з метою захисту прав споживача від надмірного фінансового навантаження.
Укладаючи договір №4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 квітня 2024 року, сторони визначили розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. 
З огляду на оплатний характер договору про споживчий кредит, суд першої інстанції мав врахувати обмеження, визначені частиною 5 статті 8 Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» та здійснити перерахунок розміру процентів за користування кредитом, які були нараховані ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» в межах строку кредитування.
Отже, відповідно до положень договору №4565214 від 17 квітня 2024 року та вказаних вище вимог Закону розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати процентів за період з 17 квітня 2024 року по 11 квітня 2025 року становить 7 200,00 грн (2000 грн х 1% х 360 днів).
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ «Українські фінансові операції» та збільшення розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь позивача процентів за договором №4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 квітня 2024року, з 2000,00грн. до 7200,00грн. 
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про неспівмірність стягнутих з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн., апеляційний суд зважив на таке.
Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою, шостою наведеної норми права передбачено, що уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи встановлено, що інтереси ТОВ «Українські фінансові операції» в суді першої інстанції були представлені адвокатом Дідухом Є.О. на підставі договору №01/08/2024-А про надання правничої допомоги від 01 серпня 2024 року.
Згідно рахунку на оплату №4565214-2025 від 20 липня 2025 року за надання правничої допомоги вартість наданих адвокатом послуг становила 10 000,00грн. та містить повний опис проведених адвокатом робіт у справі, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та їх вартість. Цей розрахунок, серед іншого містить вартість наданих послуг у розмірі 1640,00грн. за 2 години, за представництво інтересів клієнта у справі в судових засіданнях.
Оскільки розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за відсутності сторін, то включення до розрахунку зазначених витрат (участь представника позивача в судових засіданнях – 1640,00 грн.) є неправильним. Отже, підтверджений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 8360,00грн.
Ураховуючи предмет спору, ціну позову та складність справи, доведеність розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8360,00грн, їх обґрунтованість, необхідність та співмірність з урахуванням характеру спірних правовідносин, обсягу наданих правничих послуг, співмірність визначеного сторонами розміру гонорару середньоринковими розцінками на правничі послуги, колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на неспівмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, за відсутності поданого відповідачем розрахунку цих послуг, який на його думку мав відповідати вартості наданих адвокатом позивача послуг з правничої допомоги.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд першої інстанції не врахував приписи пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, згідно якого у разі часткового задоволення позову інші судові витрати (тобто й витрати на правничу допомогу) покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та присудив до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в повному розмірі, не зваживши на часткове задоволення позовних вимог. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи встановлені у справи фактичні обставини, дослідивши надані докази та норми права, що регулюють спірні правовідносини з межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг ТОВ «Українські фінансові операції» та ОСОБА_1 та зміну заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2026 року в частині присуджених до стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором №4565214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 квітня 2024року з 2000,00 грн до 7200,00 грн. та судових витрат на професійну правничу допомогу з 10 000,00 грн. до 8 360,00 грн.
Щодо розподілу судових витрат за результатами апеляційного перегляду справи
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України).
З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості в загальному розмірі 20000,00 грн та за подання позовної заяви сплатило судовий збір в розмір 2 422,40 грн. 
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог (46%), то стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства підлягають витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1114,30 грн. (2422,40 х 46% / 100%).
В порядку перерозподілу судових витрат у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає за необхідно визначити суму витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3845,60 грн (8360,00 грн х 46%/100%).
При зверненні до суду з апеляційними скаргами ТОВ «Українські фінансові операції» та ОСОБА_1  сплачено судовий збір в розмірі 3633,60грн та 1331,20грн, відповідно. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційних скарг позивача (85%) та відповідача (16%), то стягненню з Камчатова на користь товариства підлягають витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3088,56 грн (3633,60 х 85%/100%), а з позивача на користь відповідача 212,99 грн (1331,20 х 16%/100%).
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» різниці судових витрат у справі в загальному розмірі 7835,47грн (1114,30 + 3845,60 +3088,56 – 212,99), з приводу чого рішення суду в частини розподілу судових витрат підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості за процентами за користування кредитними коштами змінити, збільшивши присуджений до стягнення загальний розмір процентів за кредитним договором №465214 від 17 квітня 2024 року з 2000,00 грн (дві тисячі гривень) до 7 200,00 грн (сім тисяч двісті гривень).
Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 484,48 грн. в рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, скасувати та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судові витрати у справі в загальному розмірі 7835,47 грн (сім тисяч вісімсот тридцять п`ять гривень) 47 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий:         В.О. Бездрабко

Судді:           Л.В. Базіль

Л.А. Приходько