Справа № 308/8760/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 квітня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Фазикош Г.В., Джуги С.Д.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство Фарватер» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 січня 2024 року, ухвалене суддею Бедьо В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство Фарватер» про стягнення завданих збитків і пені
встановив:

У травні 2023 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець А.А., звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство Фарватер» про стягнення завданих збитків і пені.
Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № МЗТ719-405 від 24.01.2020 між відповідачем та ОСОБА_1 , ТОВ «Агентство Фарватер» зобов`язалося надати послуги туристичного обслуговування, а саме тур в Грецію в період з 05.07.2020 до 18.07.2020 року.
Ціна договору склала 1882 євро або 53 260 грн, яка повністю сплачена замовником згідно з фіскальними чеками від 24.01.2020 у сумах 13 260 грн та 40 000 грн. Згідно проведеного позивачем розрахунку на момент звернення до суду з позовом, з врахуванням курсу НБУ, стягненню підлягає сума 75 604,46 грн.
Слід зазначити, що між позивачем та відповідачем було укладено два додатки – додаток від 24.01.2020, яким передбачено надання туристичних послуг, а саме тур в Грецію в період з 05.07.2020 по 18.07.2020, а в подальшому, у зв`язку з неможливістю виконати замовлення клієнта, сторони погодили про укладення додатку від 07.07.2020, яким змінено дату надання туристичних послуг з 04.07.2021 до 17.07.2021.
Однак туристичні послуги виконавцем замовнику надані не були.
Також, у зв`язку з допущеним простроченням надання туристичних послуг позивач вважає, що на його користь повинна бути стягнута неустойка (пеня) у розмірі 3 % від вартості послуг (не повернутої частини) за кожен день прострочення. Позивач заявляє до стягнення неустойку частково в розмірі 244 463,40 грн. Нарахування такої проводить з 05.07.2020.
Тобто, позивач оцінює завдані йому збитки в сумі 75 604,46 грн основної суми та 244 463,40 грн. – неустойки(пені).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 січня 2024 року позов було задоволено частково.
Суд мотивував своє рішення тим, що відповідач жодним чином не обґрунтовує невиконання своїх зобов`язань за договором на туристичне обслуговування, зокрема, подіями, які він не міг передбачити, будь-яких доказів на підтвердження відповідних обставин надано не було. 
Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, адже не було надано позивачу оплачених туристичних послуг, а також сплачені позивачем кошти не були повернуті, чим порушено права позивача як споживача та завдано йому збитків.
Однак, суд задовольняючи позовні вимоги частково вказує, що позивачем неправильно було здійснено розрахунок суми збитків, оскільки договором передбачено проведення всіх платежів у національній валюті – гривні, тому нараховувати збитки виходячи з валюти євро є неправильним.
Щодо нарахування пені, то суд виходив з того, що позивачем пропущено річний строк звернення до суду, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Отже, суд задовольнив позовну вимогу та стягнув 53 260 грн завданих збитків, а у задоволенні щодо стягнення пені відмовив у зв`язку зі спливом строків.

Не погоджуючись з рішенням ТОВ «Агентство Фарватер» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове щодо відмови у задоволенні таких.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В своїх доводах посилається на те, що відповідач належним чином про судове засідання повідомлений не був, просив задовольнити клопотання про його участь в режимі відео конференції на всі судові засідання, однак йому було відмовлено у задоволенні клопотання тільки на одне судове засідання, а не на всі, тому вважає, що цим було порушено його права.
Вказує, що позивач не наводить належних та допустимих доказів, щодо понесених ним збитків, він не довів причинно-наслідковий зв`язок між діянням та збитками, а також не вказав у чому полягає вина відповідача.

Не погоджуючись з рішенням  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець А.А., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В частині стягнення основної суми завданого збитку посилається на практику ВС та вказує, що при наявності «валютного застереження» сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Тому, вважає, що судом неправильно надана оцінка даній обставині, що призвело до стягнення 53 260 грн, замість 75 604,47 грн заявлених позивачем.
Щодо пропуску строків заявлення вимоги про стягнення пені вважає, що такий пропущено не було, оскільки в Україні з 12.03.2020 було введено карантин, у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби «SARS-CoV-2» та введенням режиму воєнного стану 24.02.2022, з подальшим його продовженням.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агентство Фарватер» зазначає, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі є надуманими та не відповідають нормам діючого законодавства.
Вказує, що позивач плутає поняття «стягнення збитків» та «стягнення сплачених коштів». Наведена позивачем судова практика стосується невиконання грошового зобов`язання за договором, однак ніяким чином не стосується даної справи, оскільки предметом даного спору є стягнення збитків.
Позивач здійснює нарахування пені на збитки, однак діюче законодавство не передбачає такого нарахування.
Вважає, що судом правомірно було відмовлено у задоволенні стягнення збитків з підстав пропущеного строку, оскільки такий чітко зазначено законодавством.

До початку розгляду справи від сторін спору заяв чи клопотань не надходило.
У судове засідання з`явились: представник позивача – адвокат Ракущинець А.А., а також представник відповідача – адвокат Марченко О.Г.
Адвокат Ракущинець А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив задовольнити подану стороною позивача апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції в частині відмовлених вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Щодо розгляду за відсутності свого довірителя не заперечив.
Адвокат Марченко О.Г., яка діє в інтересах ТОВ «Агентство Фарватер», просила у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, натомість задовольнити апеляційну скаргу сторони відповідача та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. З приводу розгляду за відсутності ОСОБА_1 – не заперечила.
Позивач ОСОБА_1 повідомлявся шляхом надіслання на його адресу поштовими засобами зв`язку судової повістки, однак така 23.12.2025 повернулася з відміткою «Адресат відсутній».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, касаційний суд виснував, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги ТОВ «Агентство Фарватер», колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, водночас, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що 24.01.2020 між ТОВ «Музенідіс Тревел», діючи на підставі ліцензії на тур операторську діяльність, від імені та в інтересах туристичних компаній Mouzenidis Travel S.A., Mouzenidis Travel Cyprus LTD, Mouzenidis Travel Tbilisi LTD, Mouzenidis Hungary Travel Agency Kft, іменоване у подальшому «туроператор», від імені та за дорученням якого на підставі агентського договору на реалізацію туристичного продукту № АДТА/19 KIV.00651 від 15.01.2019 укладає цей договір ТОВ «Форватер» в особі директора Поллак Т.С., надалі «турагент», з однієї сторони, та ОСОБА_1 , іменований у подальшому «замовник», укладено договір на туристичне обслуговування № МЗТ/19-405 (надалі – договір) (а.с. 6-11).
Згідно з п. 1.2 договору туроператор через турагента зобов`язується забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт/турпродукт), а замовник зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити його.
Послуги, які входять до складу турпродукту, безпосередньо надаються замовнику третіми особами – перевізником, готелем (або іншим засобом розміщення), страховою компанією та іншими особами (п. 1.4 договору).
Відповідно до п. 2.1 договору вартість турпродукту за цим договором зазначається в рахунку на оплату туристичних послуг, який є невід`ємною частиною цього договору, та дійсний протягом одного банківського дня.
У п. 2.4 договору сторони обумовили, що усі види платежів по даному договору проводять в національній валюті України – гривні.
Згідно з п. 2.5 договору замовник сплатив 100 % від зальної вартості турпродукту, яка складає 1 882 євро (по курсу туроператора 28,30 грн за 1 євро), що еквівалентно 53 260 грн., якщо інше не зазначено у рахунку на оплату, та не пізніше ніж за 21 календарний день до початку подорожі повністю оплатити загальну вартість турпродукту, якщо сторони не уклали окремий додаток до договору про інше, або інше не зазначено в рахунку на оплату.
Туроператор зобов`язаний у випадку виникнення обставин, що роблять неможливим надання замовнику послуг з вини туроператора (за винятком випадків форс-мажорних обставин та відмов консульських установ у видачі віз замовнику та/або особам, які з ним подорожують) у разі не вжиття заходів для заміни замовлених послуг на альтернативні, повернути кошти, оплачені замовником, за винятком фактично понесених туроператором або тур агентом витрат (п. 5.3 договору).
За змістом п. 8.1 договору замовник має право відмовитися від заброньованих туристичних послуг повністю або частково на умовах, передбачених п. 8.4 цього договору.
Пунктом 8.4 договору сторони визначили, що у випадку відмови замовника від туристичного продукту замовнику повертаються внесені ним за туристичні послуги кошти за вирахування фактично понесених тур агентом та/або туроператором витрат.
Сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за договором у відповідності до умов договору та чинного законодавства України (п. 10.1 договору).
Відповідно до п. 10.2 договору у випадку ненадання чи неналежного надання замовнику належно оплачених туристичних послуг, туроператор зобов`язується відшкодувати йому вартість ненаданих чи неналежно наданих послуг, за винятком випадків, коли ненадання послуг відбулося з вини замовника, та в інших, передбачених цим договором випадках.
Згідно з п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з моменту надання туроператором підтвердження заявки та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.
Додаток № 1 до договору на туристичне обслуговування – підтвердження заявки замовника є невід`ємною частиною цього договору (п. 11.3 договору).
Відповідно до додатку № 1 до договору на туристичне обслуговування № МЗТ/19-405 – підтвердження заявки замовника від 24.01.2020 країною туру визначено Грецію, початок туру – 16.07.2020, закінчення туру – 29.07.2020, туристи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).
24.01.2020 замовником здійснено оплату вартості турпродукту у сумі 53 260 грн., що підтверджується двома фіскальними чеками, а саме: фіскальний чек №0000000179 від 24.01.2020 на суму 40 000 грн.; фіскальний чек №0000000180 від 24.01.2020 на суму 13 260 грн. (а.с. 12).
Згідно з додатком № 1 до договору на туристичне обслуговування №МЗТ/19-405 нова редакція – підтвердження заявки замовника від 07.07.2020 сторони обумовили початок туру – 04.07.2021, закінчення туру – 17.07.2021, а також те, що з моменту підписання даного додатку до договору на туристичне обслуговування № МЗТ/19-405 від 07.07.2020 раніше підписаний додаток №1 від 24.01.2020 втрачає чинність (а.с. 14).
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Ракущинець А.А. звернувся до ТОВ «Агентство Фарватер» із вимогою від 01.11.2022, згідно з якою просив погасити заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 1 882 євро по курсу НБУ станом на день платежу та сплатити неустойку в розмірі 1 354 934,40 грн. (а.с. 17-20).
08.11.2022 вимогу направлено відповідачу поштовим відправленням з описом вкладення, що підтверджується відповідною інформацією про відправлення (накладна № 8801801018949) (а.с. 21).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Право споживача вимагати відшкодування збитків, завданих у разі порушення умов договору про надання послуг закріплено положеннями статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем.
Статтею 1 Закону України «Про туризм» визначено, що туризм – тимчасовий виїзд особи з місця проживання в оздоровчих, пізнавальних, професійно-ділових чи інших цілях без здійснення оплачуваної діяльності в місці, куди особа від`їжджає; турист – особа, яка здійснює подорож по Україні або до іншої країни з не забороненою законом країни перебування метою на термін від 24 годин до одного року без здійснення будь-якої оплачуваної діяльності та із зобов`язанням залишити країну або місце перебування в зазначений термін; туристичний продукт – попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.
Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі – суб`єкти туристичної діяльності), є:
туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;
туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.
До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.
Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.
Частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно з вимогами статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед яких є відшкодування збитків.
Відповідно до статей 901, 902 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що відповідно до укладеного договору №МЗТ719-405 від 24.01.2020 між відповідачем та ОСОБА_1 , ТОВ «Агентство Фарватер» зобов`язалося надати послуги туристичного обслуговування, а саме тур в Грецію в період з 05.07.2020 до 18.07.2020. Ціна договору склала 1 882 євро або 53 260 грн.
Згідно з додатком № 1 до договору на туристичне обслуговування №МЗТ/19-405 в новій редакції – підтвердження заявки замовника від 07.07.2020 сторони обумовили початок туру – 04.07.2021, закінчення туру – 17.07.2021, а також те, що з моменту підписання даного додатку до договору на туристичне обслуговування № МЗТ/19-405 від 07.07.2020 раніше підписаний додаток №1 від 24.01.2020 втрачає чинність.
ТОВ «Агентство Фарватер» зобов`язалось надати ОСОБА_1 туристичні послуги, а саме тур в Грецію в період з 04.07.2021 по 17.07.2021. При цьому, сторони не змінювали вартість туру, а раніше здійснені оплати повинні бути зараховані як оплата послуг вже за новий період.
У своїх доводах апеляційної скарги товариство зазначає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином причинно-наслідковий зв`язок між не наданням послуги та збитками, тобто відсутній повний склад господарського правопорушення. На переконання відповідача, позивач не довів, що його права були порушені у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, а доказів неналежного виконання зобов`язань ТОВ «Агентство Фарватер» у матеріалах справи немає, позивачем таких не надано.
Проте, з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Агентство Фарватер» як споживач туристичних послуг, які надає відповідач, за захистом його порушених прав.
24.01.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агентство Фарватер» укладено договір №МЗТ719-405 на туристичне обслуговування.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання – оплатив туристичні послуги товариству, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями від 24.01.2020 у сумах 13 260,00 гривень та 40 000,00 гривень, що разом складає 53 260,00 гривень (а.с.12).
У період з 16.07.2020 по 29.07.2020 ТОВ «Агентство Фарватер» не виконало взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим було укладено Додаток №1 до Договору на туристичне обслуговування №МЗТ719-405 у новій редакції, підтвердження заявки замовника. Згідно даного додатку сторони погодили між собою новий графік туру з 04.07.2021 по 17.07.2021, в той же час вартість туру не змінилася та становила 1 882 євро.
Згідно п. 5.3. Договору, у випадку, виникнення обставин, що роблять неможливим надання замовнику послуг з вини туроператора, сплачені кошти повертаються замовнику.
Позивач звертався до товариства 01.11.2022 із вимогою про повернення йому сплачених ним коштів у розмірі 1 882 євро по курсу НБУ та неустойки в розмірі 1 354 934,40 гривень (а.с.17-21), однак таке звернення залишилось без реагування зі сторони товариства.
Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
ТОВ «Агентство Фарватер» не спростовано доводів позивача з приводу не надання туристичних послуг ОСОБА_1 у період з 04.07.2021 по 17.07.2021. Зокрема, товариством не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання позивачеві туристичних послуг, не надано таких доказів як: посадочних квитків, бронювання готелю, оплату послуг готелю, оформлення страхового полісу, тощо.
В даному випадку, причинно-наслідковий зв`язок є встановленим: споживач оплатив послуги туристичному оператору, однак такий не надав обумовлені договором послуги. Вина відповідача полягає у неналежному виконанню взятих на себе зобов`язань згідно договору №МЗТ719-405 від 24.01.2020 та Додатку №1 до Договору на туристичне обслуговування в новій редакції. Зворотного суду доведено не було.
Суд першої інстанції під час визначення суми збитків у розмірі 53 260 гривень прийшов до помилкових висновків та не врахував, що 1 882 євро станом на день подання позову еквівалентно сумі 75 604,46 гривень (1 882 х 40,1724), а тому слід погодитись з доводами апеляційної скарги позивача, що саме така сума збитків підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .
Зокрема у постанові КЦС ВС від 31.01.2024 у справі №183/7850/22 зроблено висновок, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України).
Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу – це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземні валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2019 у справі №755/9348/15-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі №753/8945/19.
Відтак, ТОВ «Агентство Фарватер» належить відшкодувати ОСОБА_1 сплачену ним за надання туристичних послуг суму 1882 Євро, яка у грошовому еквіваленті до гривні за курсом НБУ на час звернення із позовом становить суму 75 604,46 гривні.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 наголошує на тому, що суд першої інстанції відмовляючи у стягненні пені не врахував законодавчих змін до ЦК України, які стосуються особливостей обчислення строків позовної давності під час поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).
Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги позивача та зазначає наступне.
Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки.
Положенням статті 258 ЦК України зазначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Карантинні обмеження у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 було введено 12.03.2020 Постановою Кабінету міністрів України №211.
Постановою Кабміну від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», карантинні обмеження було знято.
Згідно ч. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Таким чином, річний строк позовної давності встановлений ст. 258 ЦК України було продовжено з 12.03.2020 по 27.06.2023. Право позивача порушено 04.07.2021 з моменту ненадання йому туристичних послуг. З позовом ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 26.05.2023, а карантин завершено 27.06.2023, тобто річний строк позовної давності для стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання позивачем пропущено не було.
Згідно надано ОСОБА_1 розрахунку пені, у серпні 2021 року нараховано за 31 день 49 531,80 гривень (53 260 х 3% = 1 597,80 х 31), у вересні 2021 року нараховано за 30 днів 47 934,00 гривень (53 260 х 3% = 1 597,80 х 30), у жовтні 2021 року нараховано за 31 день 49 531,80 гривень (53 260 х 3% = 1 597,80 х 31), у листопаді 2021 року нараховано за 30 днів 47 934,00 гривень (53 260 х 3% = 1 597,80 х 30), у грудні 2022 року нараховано за 31 день 49 531,80 гривень (53 260 х 3% = 1 597,80 х 31). Загалом на суму 244 463,40 гривень. Даний розрахунок підготовлений позивачем, ТОВ «Агентство Фарватер» належним чином не оспорений, відповідачем не надано власного контр розрахунку на спростування зробленого позивачем.
Суд першої інстанції на вищезазначене належної уваги не звернув та прийшов до помилкових висновків щодо відмови позивачеві у стягненні пені у розмірі 244 463,40 гривень, а тому подана ОСОБА_1 апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог.

Щодо процесуальних порушень про які зазначає ТОВ «Агентство Фарватер». 
Відповідач належним чином про судове засідання повідомлений не був, просив задовольнити клопотання про його участь в режимі відео конференції на всі судові засідання, однак йому було відмовлено у задоволенні клопотання тільки на одне судове засідання, а не на всі.
22.12.2023 адвокат Марченко О.Г. подала в інтересах ТОВ «Агентство Фарватер» клопотання про участь представника відповідача у судовому засіданні 04.01.2024 та всіх наступних судових засіданнях в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів. Однак, судове засідання не відбулось, у зв`язку з повідомленням про замінування будівлі суду, що підтверджується довідкою складеною секретарем судового засідання.
В подальшому, клопотання про участь представника відповідача в судових засіданнях в режимі відео конференції не подавалось.
Згідно довідок, складених секретарем судового засідання, 16.01.2024 та 19.01.2024 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою сторін.
В той же час, судові повістки чи повідомлення в матеріалах справи щодо належного повідомлення відповідача про судове засідання від 19.01.2024 в якому ухвалено оскаржуване судове рішення – відсутні.
Згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «"Дія 97" проти України»; заява № 19164/04).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства – відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань», стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
До вищевикладених висновків прийшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.04.2022 у справі №522/18010/18.
Таким чином, неналежне повідомлення сторін спору про розгляд справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з одночасним ухваленням нового рішення по суті.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «Агентство Фарватер» щодо неналежного повідомлення сторони відповідача про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції знайшли обґрунтоване підтвердження, а тому подана товариством апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Отже, апеляційний суд керуючись положенням ст. 376 ЦПК України скасовує рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 січня 2024 року як ухвалене за неповного з`ясування обставин, з порушенням норм процесуального та за неправильного застосування норм матеріального права.
У зв`язку із повним задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог позивача, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, стягненню з ТОВ «Агентство Фарватер» на користь держави підлягає судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3 200,68 гривень та апеляційної скарги в сумі 3 840,82 гривень, що в загальному розмірі складає 7 041,50 гривень (3 200,68 + 3 840,82), оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в силу вимог ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статей 12, 81, 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство Фарватер», задовольнити частково.

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 січня 2024 року скасувати та постановити у даній справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство Фарватер», код ЄДРПОУ: 43010656 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 75 604,46 гривні завданих збитків та 244 463,40 гривні пені.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство Фарватер», код ЄДРПОУ: 43010656 на користь держави судові витрати у розмірі 7 041,50 гривню судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: