03.07.2026 Провадження по справі № 1-кп/940/122/26 
Справа № 940/1015/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 
потерпілої ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026116300000033 від 15 квітня 2026 за ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України, 

встановив:

За змістом обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 обвинувачується у наступному.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Встановлено, що 31 березня 2026 року, близько 12 години, ОСОБА_4 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 , діючи в умовах воєнного стану, умисно, з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку золотої каблучки, вагою 3.88 гр., вартістю 14786,64 грн. (за ціною брухту Національного банку України), чим спричинив майнового збитку потерпілій ОСОБА_6 на вказану суму. 
В подальшому ОСОБА_4 викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 11 квітня 2026 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 , переслідуючи єдиний злочинний умисел на заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, умисно, з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку золотої каблучки, вагою 2.9 гр., вартістю 14030,37 грн., чим спричинив майнового збитку потерпілій ОСОБА_6 на вказану суму. 
В подальшому  ОСОБА_4 викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Крім того, 11 квітня 2026 року, близько 16 години, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, знаходячись на першому поверсі будинку по АДРЕСА_3 , під час конфлікту із співмешканкою ОСОБА_6 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс граблями один удар по правій кисті потерпілої, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани 2-го пальця правої кисті, саден 3-4-5–го пальців правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. 
Після чого,  ОСОБА_4 , вийшовши у двір житлового будинку по АДРЕСА_3 , під час триваючого словесного конфлікту із ОСОБА_6 з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс козирком кашкета декілька ударів в ділянку лоба потерпілої, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця та садна в ділянці лоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
03 липня 2026 року між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до умов якої сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин вказаних кримінальних правопорушень та їх правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185КК України та ч. 2 ст. 125 КК України. Обвинувачений  ОСОБА_4 визнав свою винуватість в інкримінованих йому діяннях. Також сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 :
- за ч. 4 ст. 185 КК України – у виді позбавлення волі строком на п`ять років; 
- за ч. 2 ст. 125 КК України – у виді обмеження волі терміном на 1 рік;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном 2 (два) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які в присутності захисника роз`яснені обвинуваченому. 
У судовому засіданні прокурор підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити, вказуючи, що вона відповідає вимогам КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості. ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України,беззастережно визнав, зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований до нього в разі затвердження угоди про визнання винуватості судом.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілої, розглянувши угоду про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що укладення угоди є добровільним, відповідає вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України, отже вона може бути затверджена судом, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, за ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та кримінальним проступком. Таким чином, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні може бути укладена. 
Відповідно до положень ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.
Разом з тим, враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.
Правова кваліфікація кримінальних правопорушень вірна, існують достатні фактичні підстави для визнання винуватості, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.  
Виходячи з вищевикладеного, судвважає, що вказана угода про визнання винуватості між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 підлягає затвердженню з призначенням обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого в ній покарання.
Суд вважає, що призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення, призначаються лиш у випадку, якщо менш суворе покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались та підстав для їх застосування немає.
Цивільний позов не заявлено.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КК України.
Керуючись статтями 373, 374, 376, 394, 395, 468, 469, 472-476 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 12026116300000033 від 15 квітня 2026, укладену 03 липня 2026 року між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:
-за ч. 4 ст. 185 КК України – у виді позбавлення волі строком на п`ять років; 
-за ч. 2 ст. 125 КК України – у виді обмеження волі терміном на один рік;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 - не обирати.
Строк покарання обраховувати з моменту проголошення вироку.
Речовий доказ – золоту каблучку вагою 2,9 г. з камінням фіаніт, яку повернуто потерпілій ОСОБА_6 , залишити в останньої.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
За приписами ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя        ОСОБА_7