СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/13690/23
пр. № 2-о/759/29/24
05 березня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва 
під головуванням судді Сенька М.Ф.,
за участю представника заявників Черкасова Д.О., секретаря судового засідання Мирзак А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Святошинський відділ ЦМУ у місті Києві та Києвській області ДМС України , 

встановив:
Адвокат Черкасов Д.О. звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що ОСОБА_2 постійно проживав разом зі своєю матір"ю ОСОБА_1 до 24 серпня 1991 року в період з серпня 1990 по серпень 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».
Метою звернення до суду, як це вказано в заяві, є передбачена законодавством України необхідність отримати судове рішення, що підтвердить можливість ОСОБА_1 претендувати на громадянство України, в порядку ч.1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України".
Провадження за заявою відкрите відповідно до ухвали судді від 16.08.2023 року, справу призначено до розгляду в порядку окремого провадження.
Представник заінтересеваної особи надіслав заперечення, за якими просив залишити заяву без задоволення, за безпідставністю
Інших заяв по суті справи не надходило.
Заявники та представник заінтересованої особи в суд не зявились.
З огляду на на матеріали справи, суд знаходить за можливе ухвалити рішення по суті заяви.
Так заява, як це наведено вище, мотивована лише тим, що встановлення заявленого факту дозволить ОСОБА_1 набути громадянство України
В попрядку ст. 294 ч. 2 ЦПК України, судом оглянуто рішення судів за заявами ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, які на час ухвалення рішення перебували в загальному доступі.
Так, рішенням Святошинського трайонного суду м. Києва від 02.11.2022 року, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на теритолрії України станом на 24.08. 1991 року та на 13.11.1991 року.
Рішенням цього ж суду від 07.11.12023 року, встановлено факт проживання ОСОБА_1 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво" в період до 24.08. 1991 року, а саме з серпня 1990 року по серпень 1991 року.
Вказані рішення набули законної сили.
З огляду на зміст рішень, встановлення запитуваних фактів мали на меті набуття ОСОБА_1 громадянства України.
Копії рішень, долучені до цієї справи.
Факти того, що ОСОБА_2 є громадянином України, та є сином ОСОБА_1 підтверджуються, з огляду на копії відповідних документів.
Згідно зі ст. 8 ч. 1 Закону України "Про громадянство України", особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), Кримської Народної Республіки, Кримської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки, а також її діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.но відповідними чинності.
Суду не надано доказів, що наведених вище рішень недостатньо для набуття ОСОБА_1 громадянства України, відповідно до заявленої норми закону.
Факт постійного проживання матері з сином (чи навпаки) сам по собі, не дає підстав, для набуття громадянства України.
Тому, суд прниходить до висновку, що встановлення завленого факту не має правого значення для заявників, а відтак не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 77-80, 259, 263-265, 294, 317, 319 ЦПК України, суд 

ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без задоволення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,  якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повне рішення буде виготовлене не пізніше десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частин рішення.
Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.