ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/4732/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 ( суддя Петренко О.С.) в адміністративній справі №340/4732/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову йому у призначенні пенсії №253750005975 від 28.01.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати період здійснення трудової діяльності в колгоспі ім. Карла Маркса (КСП Олександрівське) з 01.01.1981 по 20.10.2002.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Рішення про відмову у призначенні пенсії №253750005975 від 28.01.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоду трудової діяльності з 01.01.1981 року по 20.10.2002 року.
Зобов`язано Головне управління ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 21.01.2025 року із зарахуванням до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду його трудової діяльності та періоду проходження строкової служби за період з 01.01.1981 по 20.10.2002, та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. В апеляційній скарзі зазначає, що за доданими документами до заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі ім. Карла Маркса (КСП Олександрівське) за показами свідків (акт опитування від 18.09.2024) з 01.01.1981 року по 20.10.2002 року, оскільки до документів електронної пенсійної справи не долучено трудові книжки свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , долучено лише довідки про період роботи: ОСОБА_3 - з 1963 по 1994 та з 01.01.1997 по 30.11.2003, ОСОБА_2 — з 01.03.2000 по 31.10.2003. Довідка від 25.03.2000 №61, видана ОСОБА_2 - не придатна до читання. Крім того позивач з 22.11.1984 по 25.11.1986 проходив строкову військову службу, про що не вказано а акті опитування свідків.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
Позивач 21.01.2025 року, в зв`язку з досягненням 60-річного віку, звернувся з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.01.2025 року № 253750005975 йому було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням, оскаржив його до суду.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення та застосовуючи сталу практику Верховного суду з спірних питань, зазначає.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV).
У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з приписів Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Зі змісту оскаржуваного рішення встановлено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.01.1981 по 20.10.2002 (за показами свідків (акт опитування від 18.09.2024) з 01.01.1981 року по 20.10.2002 року, оскільки до документів електронної пенсійної справи не долучено трудові книжки свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , долучено лише довідки про період роботи: ОСОБА_3 - з 1963 по 1994 та з 01.01.1997 по 30.11.2003, ОСОБА_2 — з 01.03.2000 по 31.10.2003. Довідка від 25.03.2000 №61, видана ОСОБА_2 - не придатна до читання. Крім того позивач з 22.11.1984 по 25.11.1986 проходив строкову військову службу, про що не вказано а акті опитування свідків). 
Для підтвердження страхового стажу позивач надав трудову книжку серії НОМЕР_1 , дата заповнення 25.11.1998.
Водночас, трудова книжка містить такі записи щодо спірного періоду роботи позивача в КСП "Олександрівське" :
запис №1 – 01.02.1998 - Загальний стаж роботи в КСП "Олександрівське" Бобровицького району Чернігівської області з 01.01.1981 по 30.01.1998 року становить 17 років 0 місяців 29 днів 
запис №2 - 01.02.1998 – працює в КСП "Олександрівське" завідуючим автогаражу
запис №3 – 01.03.2000 – КСП "Олександрівське" реорганізовано в СВК "Олександрівський" 
запис №4 – 06.03.2001 - СВК "Олександрівський" реорганізовано в ТОВ "Олександрівський"
запис №5 – 20.10.2002 звільнений з роботи за ст. 36 п. 1 (за угодою сторін) (а.с.22-24).
Будь-яких виправлень чи неточностей вищевказані записи трудової книжки не містять.
Судом першої інстанції було додатково витребувано докази, що стосуються показів свідків в частині підтвердження трудового стажу позивача.
Зі змісту долучених до справи доказів встановлено, що ОСОБА_3 в період з 01.01.1975 по 01.01.1981, з 01.01.1981 по 31.12.1995, з 01.01.1997 по 30.11.2003 працювала в КСП "Олександрівський" (а.с.78-82); ОСОБА_2 в період з 01.01.1960 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 03.11.2004 працював в КСП "Олександрівський" (а.с.84-89).
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дослідженням відомостей трудової книжки, копія якої долучена до матеріалів справи та акту опитування свідків встановлено, що вказані документи щодо періоду спірного стажу не містять неузгоджень. Відсутні докази підроблення записів. То ж обґрунтованих сумнівів урахувати спірні періоди стажу відповідач не мав.
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період проходження військової службі в лавах Радянської армії з 22.11.1984 року по 25.11.1986 року.
Суд апеляційної інстанції вважає, що такі висновки відповідача безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, період перебування на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, згідно записів у військовому квитку НОМЕР_2 позивача, останній проходив військову службу у період з 22.11.1984 року по 25.11.1986 року, при цьому, переривання трудової діяльності, у зв`язку з проходженням строкової служби не є підставою для не врахування періоду з 22.11.1984 року по 25.11.1986 до страхового стажу.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 21.01.2025 із зарахуванням до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду трудової діяльності з 01.01.1981 по 20.10.2002 та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 в адміністративній справі №340/4732/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 26 травня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 27 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко