Справа № 152/728/26
2-а/152/3/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

21 травня 2026 року          м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Войнаровського І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Кушнірука Ігоря Васильовича, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, -
у с т а н о в и в :
11 травня 2026 року позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом.
В обґрунтування позову зазначила, що 06 травня 2026 року, на адвокатський запит від 17 квітня 2026 року №01, адвокатом Кострицею В.С. у відділенні поліції № 2 Жмеринського районного РВП ГУНП у Вінницькій області отримано лист № 97241-2026, що датований 28 квітня 2026 року (1228222) та копії матеріалів її звернення (ЄО) № 1217 від 06 березня 2026 року, в якому знаходиться і постанова від ЕГА № 1986557 06 березня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення від 06 березня 2026 року, що складена поліцейським СРПП ВП № 2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Кушніруком Ігорем Васильовичем відносно позивачки про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення передбачене статтею 183 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень, а у разі не сплати його протягом 15 днів – в подвійному розмірі 1700 грн. З отриманої 06 травня 2026 року копії частини постанови від 06 березня 2026 року ЕГА № 1986557 по справі про адміністративне правопорушення свідчить, що « 06.03.2026 близько 22 години в с. Довжок вул. Шевченка, 43 гр. ОСОБА_1 здійснила завідомо не правдивий виклик працівників поліції повідомивши про факт домашнього насильства хоча насправді такого факту не було. ... чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183 Кодексу України про адміністративне правопорушення, постанови: 1. Притягнути гр-на(ку) ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накласти на нього (неї) адміністративне стягнення у вигляді штрафу 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Далі зміст постанови відсутній, в тому числі про те, що позивачка отримала примірник постанови та/чи про те, що її направлено поштовою кореспонденцією. З зазначеною постановою серії ЕГА № 1986557 від 06 березня 2026 року позивачка не погоджується та вважає її незаконною в повному обсязі. Дана постанова при позивачці чи при будь-кому з інших присутніх поліцією в с. Довжок не складалась і їй для підписання про отримання не надавалась та поштовою кореспонденцією не направлялась. 06 березня 2026 року у вечірню пору позивачка перебувала в будинку своєї сестри ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . В той період туди приїхав її колишній співмешканець ОСОБА_3 , який служить і був нібито на той час у відпустці бо був у військовій формі. В період спілкування між ними, їй на її мобільний телефон зателефонували і вона мала намір йти від сестри. В цей момент, з метою затримання її в будинку сестри, ОСОБА_3 намагався її не пускати і для цієї мети хотів забрати в з рук її мобільний телефон. Позивачка намагалася уникнути сутички з ним але він кинув/штовхнув її так, що вона впала і в цей момент ОСОБА_3 з рук вирвав її мобільний телефон. Позивачка піднялась і почала вимагати в ОСОБА_3 щоб він повернув її мобільний телефон. ОСОБА_3 відмовлявся повертати і не реагував на те, що вона повідомить в поліцію. Оскільки на телефоні зберігалась певна інформація і він потрібний був в той день надалі вона вимушена була зателефонувати до поліції. За вказаних підстав, попередивши ОСОБА_3 про виклик поліції, позивачка пішла до сусідки бабки ОСОБА_4 і з її телефону про зазначене повідомила в поліцію та там же почала чекати приїзду поліції. Коли приїхала поліція вона підійшла, то вже два поліцейські сперечались з ОСОБА_3 на порозі будинку сестри. ОСОБА_3 почав вимагати щоб позивачка довела, що в нього дійсно її мобільний телефон. Поліцейський, за її повідомленням, набрав з свого телефону номер мобільного телефону її матері і позивачка попросила її принести коробку від мобільного телефону. Коли її мати принесла коробку від телефону, тоді поліцейські пересвідчились, що в ОСОБА_3 знаходився її мобільний телефон і таким чином вони змусили його повернути мобільний телефон. На цьому сутичка вже між поліцейськими та ОСОБА_3 припинилась і поліцейські поїхали. Ніяких пояснень та/чи будь якої іншої інформації/документів і тому інше поліцейські ні від кого не відбирали і відносно будь-кого не складали. 16 квітня 2026 року у відділенні поліції №2 позивачка дізналась, що 06 березня 2026 року, відносно позивачки поліцейськими складено постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, що полягає у завідомо неправдивому виклику поліції. Вважаючи дії поліцейських завідомо протиправними, оскільки військовослужбовець ОСОБА_3 , дійсно відібрав мобільний телефон, який не віддавав навіть поліції і тільки наявність документів на телефон, змусила ОСОБА_3 повернути телефон, а поліцейські підробили постанову, тож, з цього приводу позивачка написала скаргу на ім`я начальника відділення поліції №2 полковника поліції Старосуда В., оскільки поліцейські жодним чином не відреагували щодо військового, який обмежував її права в тому числі щодо власності, що є свідомою їх бездіяльністю. Дійшло до того, що начальник поліції ОСОБА_5 , на звернення, особисто не вжив 16 квітня 2026 року належних заходів для надання їй копії постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності. Поки позивачка не повідомила адвокату і останній не приїхав - позивачку не впускали до приміщення відділення поліції (тримали на вулиці і сміялись з неї, що має бути зафіксовано на камерах відеоспостереження) і не намагались посприяти їй в отриманні копії постанови чи іншої інформації, яку потім надали її представнику. Зазначає, що до матеріалів ЄО за № 1217 від 06 березня 2026 року не долучено жодного документу, який мав би бути долучений, в тому числі пояснення та дані записів з бодікамер. За вказаних підстав в вважає, що відсутній склад та подія правопорушення за якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності.
З огляду на вище викладене позивачка просить: визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1986557 від 06 березня 2026 року, складену поліцейським СРПП ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Кушнірук Ігорем Васильовичем, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень; закрити відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на її користь понесені нею судові витрати, в тому числі витрати на сплату судового збору в сумі 665,60 грн та 6000 грн за надану їй правничу професійну допомогу відповідно до документів, що подані до даного позову та будуть подані в судове засідання у встановленому порядку.
Ухвалою суду від 11 травня 2026 року прийнято до розгляду цю позовну заяву та відкрити провадження у справі. Розгляд адміністративної справи постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті без виклику сторін призначено на 21 травня 2026 року. Зобов`язано відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області у строк до 21 травня 2026 року подати до Шаргородського районного суду Вінницької області матеріали перевірки ЄО за №1217 від 06 березня 2026 року.
Сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. 
При цьому, 19 травня 2026 року від представника відповідача – Головного управління поліції у Вінницької області до суду найшов відзив на позову заяву, в якому вона вказує, що Головне управління Національної поліції у Вінницькій області не визнає даної позовної заяви, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що 06.03.2026 року в м. Вінниця, відносно ОСОБА_1 винесено постанову, серії ГВА №1986557, по справі про адміністративне правопорушення, за здійснення завідомо неправдивого виклику спеціальних служб, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.183 КУпАП. Згідно порядку організації доступу абонентів мереж рухомого (мобільного) зв`язку до служб екстреної допомоги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.10.2009 №1034, екстрені виклики - виклики, які направлені споживачем до служб екстреного виклику, зокрема до поліції за номером 102. Отже, виклики здійсненні за телефонним номером «102» є викликом екстреної служби. Відповідно до ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію»: «Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події». Відповідно до п.2 р. І Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України 27.04.2020р. №357 (Наказ МВС №357): «Підрозділ "102" - відділ служби «102» УОАЗОР, працівники якого за допомогою автоматизованого робочого місця працівника підрозділу «102» системи ІПНП в цілодобовому режимі здійснюють екстрені комунікації за телефонним номером екстреної служби 102 та інших технічних засобів електронних комунікацій, обробку та використання отриманої інформації, реєстрацію заяв і повідомлень про правопорушення або події». За телефонним номером екстреної служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , щодо особи, а саме її колишнього співмешканця ОСОБА_3 який 06.03.2026 близько 22 години по АДРЕСА_1 , вчинив відносно неї факт домашнього насильства та нестерпні умови для проживання. Вказане повідомлення було передано для здійснення реагування наряду поліції. Відповідно до п.2 р.ІХ Наказу №357: «Працівники поліції, що перебувають у складі наряду поліції, залученого до оперативного реагування, у разі отримання від диспетчера (оперативного чергового) завдання про здійснення реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або подію, що віднесені до категорії «Бета», повинні: негайно виїхати на місце події (інше місце, визначене диспетчером або оперативним черговим ГУНП, ТВП);….. після завершення реагування на заяву або повідомлення про правопорушення або подію за допомогою планшетного пристрою в системі ІПНП проставити відмітку про закінчення обслуговування виклику та скласти електронний рапорт про результати реагування на заяву або повідомлення про правопорушення або подію». Під час розгляду повідомлення було встановлено, що факт домашнього насильства не знайшов свого підтвердження. А тому відносно ОСОБА_1 складено постанову про адміністративне правопорушення ЕГА №1986557 за ст.183 КУпАП. Відповідно до ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію»: «Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі». Згідно ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: ст.183 КУпАП. Таким чином, поліцейські уповноважені здійснювати розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП. Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений ч.2 ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч.1цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Таким чином, посилаючись на ряд обставин позивачка зобов`язана їх довести належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.1 ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію»: «Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні». Таким чином, відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, а також з відеотехніки, що перебуває у чужому володінні являється доказом у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до п.3 р.VІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018р. №1026: «Строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб ». Ухвала Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.05.2026, справа №152/728/26, надійшла до ГУНП у Вінницькій області поза межами строку зберігання відеозаписів. Відповідно до ст. 283 КУпАП: «Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу». Оскаржувана постанова відповідає даним вимогам у повному обсязі, при цьому положення даної норми не встановлюють обов`язку зазначення доказів в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а також їх долучення до примірника, який вручається особі щодо якої розглянуто справу, а також зобов`язують лише зазначення опису встановлених обставин та нормативного акту, що передбачає відповідальність. Відповідно до ст. 251 КУпАП: «Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами». Отже, доказами є будь-які фактичні дані та документи, які встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення… Іх перелік не є вичерпним. Відповідно до ст. 280 КУпАП: «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи». Відповідно до ст. 252 КУпАП: «Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю». Таким чином, поліцейський під час розгляду справи досліджує та оцінює усі наявні докази та обставини та на підставі них виносить відповідне рішення. Отже, на підставі наявних, на момент розгляду справи, доказів та встановлених обставин поліцейський достовірно встановив наявність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП. Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП: «Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність». Отже, на законодавчому рівні закріплено дві форми вини, а саме умисно та з необережності. Згідно ст.57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.139 ЗУ«Про Регламент Верховної Ради України»: «Підписані Президентом України закони публікуються в газеті "Голос України" та у Відомостях Верховної Ради України, а також розміщуються на офіційному веб-сайті Верховної Ради. Публікація законів та інших актів Верховної Ради у цих офіційних друкованих виданнях є офіційним оприлюдненням». Усі нормативно-правові акти, у тому числі КУпАП, є офіційно оприлюдненні, а відтак доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Таким чином, позивач мав усвідомлювати наслідки своїх дій здійснюючи виклик за телефонним номером 102. Згідно ст.68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.134 КАС України: «Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи». Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений ч.2 ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Окрім того слід зазначити, що:- вказана справа являється справою незначної складності, оскільки стосується факту вчинення адміністративного правопорушення, а її розгляд проводиться за правилами спрощеного позовного провадження;- вказаний позов немає ціни, а відтак не є майновим, а тому значення справи для позивача є формальним, оскільки сума штрафу, згідно оскаржуваної постанови, складає лише 850 грн., при цьому інкриміноване позивачу порушення є дрібним та носить масовий та системний характер у суспільстві, а відтак не впливає жодним на репутацію позивача та не викликає особливого публічного інтересу до справи. Відповідно до ст. 9 КАС України: «Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи». Таким чином, на законодавчому рівні закріплено та забезпечено можливість звернення до адміністративного суду усім категоріям громадян, у тому числі громадянам, які не володіють відповідними юридичними знаннями. Згідно ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Представник відповідача просить залишити постанову серії ЕГА №1986557 від 06.03.2026, по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП, без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення без задоволення (а.с.27-29).
Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи, вивчивши докази, якими обгрунтовує свою позицію позивачка, відзив відповідача, суд доходить висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що відповідно до копії постанови від 06 березня 2026 року ЕГА №1986557 по справі про адміністративне правопорушення, 06 березня 2026 року близько 22 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції повідомивши про факт домашнього насильства, хоча насправді такого не було. Таким чином, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн (а.с.10).
17 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до начальника ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області зі скаргою на свідомі протиправні дії та бездіяльність поліцейських відділення поліції №2 (а.с.11).
17 квітня 2026 року адвоката ОСОБА_6 звернувся до начальника ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області з адвокатським запитом про надання матеріалів по зверненню ОСОБА_1 на лінію «102» та щодо притягнення її до адміністративної відповідальності (а.с.12).
Відповідно до копій матеріалів звернення №1217 за повідомленням зі служби 102 від ОСОБА_1 , жительки с. Довжок, розпочатого та закінченого 06 березня 2026 року, від ОСОБА_1 06 березня 2026 року о 21-42 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що колишній співмешканець чинить насилля, створює нестерпні умови для проживання. Під час розгляду даного звернення було встановлено, що факт домашнього насильства не знайшов свого підтвердження. ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції повідомивши про факт домашнього насильства. Тому відносно ОСОБА_1 було складено постанову про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАп серії ЕГА №1986557 (а.с.14-16, 35-39).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Згідно до ст. 183 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Відповідно до ст. 222 КУпАП України, розгляд справ про правопорушення, передбачені статті 183 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.
Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Проте, в порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що є порушенням вимог статті 251 КУпАП.
З досліджених доказів видно, що працівником поліції не відібрано в ОСОБА_1 будь-яких пояснень, не відібрано пояснень у співмешканця (тобто в особи, на яку скаржилась ОСОБА_1 ), не додано до матеріалів будь-яких інших доказів, які б свідчили про неправдивий виклик працівників поліції. Відтак підтвердити обставини того, що ОСОБА_1 здійснила неправдивий виклик працівників поліції повідомивши про факт домашнього насильства не представляється можливим. Цей факт не був зафіксований належним та допустимим доказом. 
Таким чином, оскаржувана постанова оформлена повноважною особою, проте з порушенням норм чинного законодавства, оскільки не відповідає вимогам, щодо її належного оформлення. 
Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи № 463/1352/16-а.
Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України , судом перевірено та встановлено, що в даному випадку відповідач прийняв оскаржувану постанову на підставі та у межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; своєчасно, проте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такої постанови; небезсторонньо (упереджено); недобросовісно; нерозсудливо; без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Суд вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, які б обґрунтовано стверджували на наявність адміністративного правопорушення, беручи до уваги положення КАС України про необхідність суб`єктом владних повноважень доводити правомірність своїх дій, а також не доведено відповідачем правомірність винесення постанови відносно позивача, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа
Згідно з квитанцією від 08 травня 2026 року при подачі цього позову до суду позивачка сплатила 665,60 грн судового збору як за адміністративний позов немайнового характеру (а.с.1). Згідно з квитанцією адвоката до прибуткового касового ордера №45/6651583160 від 16 квітня 2026 року адвокатом Кострицею В.С. прийнято від ОСОБА_1 суму 3000 грн по оскарженню постанови поліцейського по ст. 183 КУпАП та надано розрахунок та погодження винагороди (гонорару, понесених витрат) за надання правничу допомогу (послуги) адвоката у розмірі 8000 грн (а.с.18).
Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим. 
У п.154 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» Суд констатував, що в кожному з поданих рахунків-фактур, виписаних адвокатом заявника, зазначено загальну вартість багатьох юридичних послуг, без уточнення вартості кожної окремої послуги. Також, Суд висловив сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах, зокрема, Суд не встановив, який прямий зв`язок може існувати між, в тому числі, листуванням зі сторонами процесу і не зі сторонами процесу з судовою процедурою. При цьому, Суд нагадав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; тим часом сума, що її вимагав заявник, – в будь-якому разі була надмірна.
Суд вважає, що зазначена сума адвокатських витрат в сумі 6000 грн. є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих адвокатських послуг. 
Відтак, суд вважає, що співмірною у цій справі компенсацію вартості виконаної адвокатом роботи лише у сумі 3000 грн., з урахуванням, зокрема, складності справи, обсягу наданих у цьому випадку адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до розгляду та впродовж судового розгляду. Зазначена сума адвокатських витрат є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг. 
Отже, вимоги про стягнення судових витрат на надання правничої допомоги підлягають частковому задоволенню на суму 3000 грн.
У зв`язку із задоволенням позову, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницької області на користь позивачки належить стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 665,60 грн, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 9, 77, 78, 139, 242-246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Кушнірука Ігоря Васильовича, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу – задовольнити.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1986557 від 06 березня 2026 року, складену поліцейським СРПП ВП № 2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Кушнірук Ігорем Васильовичем, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП і накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень.
Закрити відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок та 3000 (три тисячі) гривень за надану правничу професійну допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   І.В. Войнаровський