Справа № 489/4504/25 
Номер провадження 2/489/2493/25 

РІШЕННЯ
Іменем України

07 квітня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі-відповідач 2), третя особа – ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та заборони входити до квартири
встановив
В червні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Свої вимоги мотивував тим, що позивач є власником 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником квартири є ОСОБА_4 . 12.05.2025 на номер телефону голови ОСББ "Нік-5" надійшло повідомлення від відповідача 2 про те, що вхід до квартири АДРЕСА_2 , в середу 14.05 о 18:00год. на підставі рішення Апеляційного суду про дозвіл на вхід до цієї квартири. Вважаючи, що викладені в цьому повідомленні відомості свідчать про намір ОСОБА_3 та можливо інших осіб протиправно заволодіти квартирою АДРЕСА_2 , а також можливо і майном, що знаходиться в цій квартирі, ОСОБА_5 звернулася до поліції із заявою з метою запобіганню вчиненню злочину. В подальшому у вказаний в повідомленні день, працівники поліції прибули за адресою, а особи які повідомляли про вхід - ні. Після цього, 29.05.2025 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кизи Та ОСОБА_8 незаконно проникли до квартири АДРЕСА_2 , шляхом взлому вхідних дверей, замінили замки та залишилися в квартирі, про що голова ОСББ також повідомила заявою відділ поліції. Позивач вважає, що відповідачі знаходяться в належній йому на праві спільної часткової власності квартирі незаконно та підлягають виселенню. Відповідачі вселилися до належного позивачу приміщення без належних правових підстав. 
З цих підстав просив суд усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення з неї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняти дії, а саме: входити до квартири АДРЕСА_2 . 
Представник позивача в судовому засіданні (дистанційно) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Одинцова Я. В. заперевувала проти задоволення позову. Від представника відповідача 2 до суду надійшов відзив, в якому вказав, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 в даній квартирі разом з ОСОБА_4 і дітьми періодично проживав і ОСОБА_1 . Після 08.03.2022 у зв`язку із початком воєнних дій на території України ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_9 виїхали до Німеччини де і проживають по теперішній час. ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 переїхали в більш безпечне місце, адже на той час у Миколаєві відбувалися активні бойові дії та проживали в Одеській області. Згодом між Позивачем та його сином (Відповідачем-2) виник конфлікт, на фоні якого останній залишився взагалі без житла, адже батько вигнав свого сина з будинку де вони проживали разом в Одеській області та ще й замінив замок на вхідних дверях спірної кварти та не надавав доступ до неї ні колишній дружині ні спільним дітям в тому числі своєму сину (Відповідач-2), що фактично позбавило останніх права вільно користуватися і розпоряджатися, як своєю часткою майна, так і особистими речами та майном, що залишилось в квартирі. Так, на виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 489/38/24 ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_1 щодо отримання ключів з метою отримання доступу до квартири АДРЕСА_2 . Однак Позивач в телефонній розмові відмовив останній, а отже не виконав рішення суду по справі № 489/38/24. З метою отримання доступу до квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_10 , який є батьком ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , яка є матер`ю ОСОБА_4 , а також разом з двома свідками та спеціалістом відкрили вхідні двері до квартири АДРЕСА_2 . В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо відкриття кримінального провадження відносно незаконного проникнення до житлового приміщення, а саме до квартири АДРЕСА_2 , оскільки батько ОСОБА_10 діяв від імені своєї доньки ОСОБА_4 . Крім того, дорученням. Шафієву ОСОБА_11 від ОСОБА_4 надано право володіти та користуватися нерухомістю, що належить їй на праві особистої власності, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Отже, Відповідач -2 заселився до квартири виключно зі згоди співвласника квартири, а за таких обставин відсутній факт самоправності такого вселення з боку Відповідача-2. Також слід зазначити, що при вселені ОСОБА_3 були сплачені всі борги по комунальним послугам за 2022-2025 роки, що підтверджується квитанціями. Крім того, звертаємо увагу Суду, що Позивач ще наприкінці 2022 року виїхав за кордон та значний час проживав у Німеччині, а згодом переїхав до міста Баку Азербайджанської Республіки де і перебуває на теперішній час разом із цивільною дружиною та спільною донькою. Отже Позивач вже понад три роки не проживає у м. Миколаєві у квартирі АДРЕСА_2 . Оруджев ОСОБА_10 наразі проживає у Німеччині, що підтверджується посвідкою на проживання № НОМЕР_1 .
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду пояснення, в яких вказав, що відповідач - 2 заселився до квартири виключно зі згоди своєї матері - ОСОБА_4 , яка є співвласником квартири, а за таких обставин відсутній факт самоправності такого вселення з боку Відповідача-2. З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги викладені у позовній заяві є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на відсутність належних та допустимих доказів щодо незаконного заволодіння майном та здійснення перешкод з боку відповідачів у здійсненні права власності та користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність перешкод у володінні та користуванні спірною квартирою чи перешкод у вселенні і проживанні у ній, не надано й доказів щодо незаконного проникнення до спірної квартири.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.12.2023 у ц/с №489/2728/23 визнано квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_4 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Рішення набрало законної сили 05.01.2024.
Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав від 24.01.2024 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (1/2 частка).
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024 у ц/с вирішено усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 та її неповнолітній дитині ОСОБА_9 квартирою АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_4 та її неповнолітній дитині ОСОБА_9 вільний доступ та ключі від квартири АДРЕСА_2 .
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06.05.2025 у ц/с №489/38/24 заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024 залишено без змін. 
Згідно з заявою від імені ОСББ "Нік-5" від 14.05.2025 на адресу поліції повідомлено, що на номер телефону голови ОСББ "Нік-5" надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що вхід до квартири АДРЕСА_2 , буде відбуватися в середу 14.05 о 18:00год. на підставі рішення Апеляційного суду про дозвіл на вхід до цієї квартири. Вважає, що викладені в цьому повідомленні відомості свідчать про намір ОСОБА_3 та можливо інших осіб протиправно заволодіти квартирою АДРЕСА_2 , а також можливо і майном, що знаходиться в цій квартирі. Вказана квартира не належить на праві власності ОСОБА_13 та він не має зареєстрованого місця проживання в цій квартирі. 
29.05.2025 голова ОСББ "Нік-5" Брижатюк Інна звернулася до відділу поліції з заявою, в якій просила прийняти міри до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , які незаконно проникли до квартири АДРЕСА_2 , шляхом зламу вхідних дверей, чим порушили ст.30 КУ, ст.162 ККУ .
В поясненнях від 29.05.2025 ОСОБА_14 вказала, що 29.05.2025 до неї подзвонила сусідка з квартири АДРЕСА_3 і повідомила, що незнайомі особи взламали вхідні двері з метою проникнення за адресою: АДРЕСА_1 . Коли вона підійшла до квартири, двері були відчинені, там були присутні ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_15 , ОСОБА_3 та ще якісь люди.
29.05.2025 складено Акт про відкриття замків вхідних дверей за допомогою фахівців, квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 та зареєстрована за нею, входження до квартири та проведення огляду всіх кімнат, приміщень та інвентарю цієї квартири за участю двох понятих, а також сина власниці квартири - ОСОБА_3 , представника за довіреністю власниці квартири - ОСОБА_2 та матері власниці квартири - ОСОБА_7 . 
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_3 є сином позивача та ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_16 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ). Довіреністю від 21.02.2023 за № НОМЕР_4 ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником у всіх органах влади та в інших управліннях.
Відповідно до наданих відповідачем копій платіжних інструкцій (а.с.49-53) вбачається, що ОСОБА_3 сплачував комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 .
Приписами ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Право власності є непорушним.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій, другій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування житлом особа має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) сформулювала висновок про те, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна.
Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
Суд зазначає, що кожен, хто не є власником, не має права створювати перешкод власнику у здійсненні належного йому права, а також вчиняти будь-які інші дії, спрямовані на порушення або обмеження правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження майном; права володіння, користування та розпорядження власністю є рівними для всіх осіб (власників).
КЦС ВС у постанові від 18 березня 2026 року у справі №305/528/20 вже вказував, що відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року в справі № 235/9835/15-ц (провадження № 61-8142св18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 679/1657/18 (провадження № 61-12028св19), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі № 208/4020/16-ц (провадження № 61-24948св18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року в справі № 750/256/19 (провадження № 61-10378св19)).
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).
Тлумачення статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року в справі № 570/2575/20 (провадження № 61-12628св23)).
Представник відповідача на питання суду пояснила, що порядок користування квартирою між співвласника не встановлювався ані в позасудовому ані в судовому порядку.
Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що станом на даний час в квартирі АДРЕСА_2 проживає лише позивач. Відповідачі не проживають у вказаній квартирі. Також представник вказав, що відповідач ОСОБА_2 і не проживав за вказаною адресою. Наявність у нього довіреності від імені іншого співвласника не дає йому право входу до такої квартири. 
Враховуючи такі пояснення представника позивача, необхідно акцентувати увагу на тому, що на час розгляду справи перешкод у позивача у користуванні власністю не має, суд не може вирішити спір на майбутнє, який ще не виник та заборонити входити відповідачам до вказаного житлового приміщення в майбутньому. Окрім того, обставини можуть змінитися в майбутньому (наприклад, набуття відповідачами права власності на вказану квартиру тощо). Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог станом на час розгляду даного спору та виселення відповідачів з спірної квартири, заборони входу до останньої. 
Дослідивши докази у справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що в даному випадку в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-268 ЦПК України, суд
вирішив
В задоволенні позову відмовити. 
Інформація про учасників справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_5 .
Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .
Третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_6 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 24.04.2026.

Суддя В. В. Кокорєв