РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
16 червня 2026 р.  Справа № 120/15671/25

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

07.11.2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення № 124150004661 від 26.09.2025 року, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2025 року у справі № 120/16387/24, яке набрало законної сили відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2025 року, яким безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , через неврахування до страхового стажу періоду її трудової діяльності з 01.02.2022 року по 31.10.2024 року та період з 25.02.2000 року по 02.06.2000 року.
Ухвалою суду від 12.11.2025 року адміністративний позов залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в мотивувальній частині ухвали суду, шляхом: заяви про залучення до участі у справі третьої особи (на стороні позивача чи відповідача) з обґрунтуванням доцільності її залучення.
У зазначений строк позивач вимоги вказаної ухвали суду про залишення позовної заяви без руху виконала.
Ухвалою суду від 19.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)
Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
02.12.2025 року представник третьої особи подала пояснення, у яких вказує, що метою належного виконання рішення суду від 06.02.2025року по справі № 120/16387/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 02.04.2025 № 0200-0302-9/38669
щодо надання інформації про місце знаходження (на підконтрольній території України чи тимчасово окупованій) колективного підприємства «Кремінський Агрошляхбуд», здійснення даним підприємством господарської діяльності у правовому полі нашої держави та про сплату страхових внесків у період з 01.02.2022 по 31.10.2024.
На зазначений запит Головним управлінням Пенсійного фонду України листом від 17.04.2025 № 1200-0605-9/9627 надано інформацію, що відповідно до відомостей з реєстру страхувальників, колективне підприємство "Кремінський агрошляхбуд" з 15.04.1994 і по сьогоднішній день перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Луганської області. 
Відносно обчислення страхового стажу ОСОБА_1 вказує, що провести обчислення страхового стажу з урахуванням з урахуванням свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та довідки від 05.11.2025 № 05/11-2025 неможливо, оскільки вказані документи до заяви від 15.11.2024 не долучено.
З огляду на викладене, представник третьої особи просить врахувати пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області при розгляді справи №120/15671/25.
05.12.2025 року представник відповідача подала до суду відзив на адміністративний позов, у якому вказала, що до страхового стажу не зараховано: період навчання з 25.02.2000 по 02.06.2000, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації, тоді як згідно п.8 Порядку №637 від 12.08.1993 можливе зарахування періодів навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, що підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання та присвоєння відповідного освітнього рівня (кваліфікації); період роботи з 01.02.2022 по 31.10.2024 в колективному підприємстві "Кремінський Агрошляхбуд", оскільки відсутня інформація про нарахування та виплату заробітної плати в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Вказує, що згідно листа від 17.04.2025 року № 1200-0605-9/9627 станом на 17.04.2025 року підприємство не перереєструвалось на території, підконтрольній органам державної влади України. Інформація щодо наявної фактичної поштової адреси та контактних номерів телефонів посадових осіб, адреса електронної пошти підприємства наразі відсутні таким чином стаж не можливо зарахувати.
На думку представника відповідача, Головним управлінням прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно Закону № 1058.
Враховуючи наведене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову.
08.12.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якій вказує, щодо не зарахування періоду роботи Позивача у КП «Кремінський Агрошляхбуд» з 01.02.2022 по 31.10.2024 зазначаю, що трудова книжка позивача містить належні записи про прийняття на роботу та тривалість трудових відносин із цим підприємством, а також наявна довідка підприємства. Те, що підприємство розташоване на тимчасово окупованій території та фактично не здійснює господарської діяльності, не може бути підставою для ігнорування записів у трудовій книжці та позбавлення позивача страхового стажу. Згідно статей 56 і 62 Закону № 1788-XII та статті 24 Закону № 1058 період роботи за трудовим договором підлягає зарахуванню до стажу, а наслідки несплати єдиного внеску мають покладатися на роботодавця, а не на працівника.
Щодо періоду навчання позивача з 25.02.2000 по 02.06.2000 позиція відповідача є надмірно формальною, оскільки Порядок № 637 прямо передбачає можливість підтвердження таких періодів довідками та архівними документами. 
Враховуючи наведене, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги позивача.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступні обставини.
15.11.2024 позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.
Зазначена заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області з прийняттям рішення № 124150004616 від 21.11.2024 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу та у зв`язку з відсутністю документу щодо неодержання заявницею пенсії в органах пенсійного забезпечення російської федерації. При цьому до трудового стажу позивачки не зараховано період роботи з 01.02.2022 по 31.10.2024, оскільки цей період відсутній в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач оскаржила його до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2025 року по справі № 120/16387/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адмінівістративного суду від 18.09.2025 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На виконання рішення суду від 06.02.2025 року по справі № 120/16387/24, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 15.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 та винесено рішення від 15.04.2025 № 124150004661 про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та документу щодо неодержання пенсії в органах пенсійного забезпечення російської Федерації.
У рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 30 років 0 місяців 26 днів, вік заявниці на дату звернення 60 років 08 місяців.
Окрім іншого у рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано:
- період навчання на курсах перепідготовки з 25.02.2000 по 02.06.2000, оскільки відповідно до пункту 8 Порядку № 637 зарахування періодів навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання та присвоєння відповідного освітнього рівня (кваліфікації);
- період роботи у КП «Кремінський Аргошляхбуд» з 01.02.2022 по 31.10.2024, оскільки відсутня інформація про нарахування та виплату заробітної плати в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування. На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2025 року№120/16387/24 направлено лист №0200-0302-9/38669 від 02.04.2025, щодо місця знаходження (на підконтрольній території України чи тимчасово окупованій) колективного підприємства "Кремінський Агрошляхбуд" та отримано відповідь від 17.04.2025 1200-0605-9/9627, що станом на 17.04.2025 підприємство не перереєструвалось на території, підконтрольній органам державної влади України. Інформація щодо наявної фактичної поштової адреси та контактних номерів телефонів посадових осіб, адреса електронної пошти підприємства наразі відсутні таким чином стаж неможливо зарахувати.
Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Статтею 1 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Судом встановлено, що на час звернення до пенсійного органу, 15.11.2024 року, позивач досягла 60-річного віку, однак відповідач вважає, що його страховий стаж не достатній для призначення пенсії за віком.
У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо періоду трудової діяльності з 01.02.2022 року по 31.10.2024 року та періоду навчання з 25.02.2000 року по 02.06.2000 року.
Вказані періоди до страхового стажу не зараховано з огляду на те, що відсутня інформація про нарахування та виплату заробітної плати в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, а також період навчання на курсах перепідготовки з 25.02.2000 по 02.06.2000, оскільки відповідно до пункту 8 Порядку № 637 зарахування періодів навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання та присвоєння відповідного освітнього рівня (кваліфікації).
Щодо не зарахування трудової діяльності з 01.02.2022 року по 31.10.2024 року, суд враховує таке.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як вбачається з трудової книжки серія НОМЕР_2 від 05.08.1982 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , з 14.10.2011 року вона прийнята в колективне підприємство "Кремінський Агрошляхбуд" (запис № 25).
Окрім того, на підтвердження свого трудового стажу позивачем надано довідку № 05/11-2025 від 05.11.2025 року, видану КП "Кремінський Агрошляхбуд", у якій підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з КП "Кремінський Агрошляхбуд", обіймає посаду інспектор з кадрів, продовжує числитися у штаті підприємства, однак через об?єктивні обставини та неможливість здійснення фінансово-господарської діяльності підприємством заробітна плата не нараховується та не виплачується.
Також у вказаній довідці № 05/11-2025 від 05.11.2025 року зазначено, що КП "Кремінський Агрошляхбуд" (м. Креміна, Луганська область) з березня 2022 року знаходиться на тимчасово окупованій території України, яка відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вважається територією, на яку поширюється дія Конституції та законів України, але на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв?язку з цим підприємство фактично позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність, проводити фінансові соціальний внесок та виплачувати заробітну плату працівникам.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 9 цього ж Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
При цьому матеріалами справи підтверджено, що позивач набула трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємство здійснювало господарську діяльність, перебувало під контролем української влади, і таке підприємство було утворено відповідно до законодавства України.
Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів .
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах Кіпр проти Туреччини (Cyprus V. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer V. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96).
Отже, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92).
Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою] (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).
Таким чином, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Отже, у цьому випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на соціальне забезпечення не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо призначення пенсії.
Крім того, суд звертає увагу на те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Внаслідок відсутності у відповідача офіційної інформації щодо сплати страхових внесків за спірний період з 01.02.2022 року по 31.10.2024 року позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за період роботи на КП "Кремінський Агрошляхбуд", що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Також, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 та від 01 березня 2021 року по справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Відтак, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність не сплати страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.02.2022 року по 31.10.2024 року на КП "Кремінський Агрошляхбуд".
Таким чином, слід врахувати, що відомості вказані в наданій позивачем довідці № 05/11-2025 від 05.11.2025 року, виданої КП "Кремінський Агрошляхбуд", є достатнім для зарахування спірного періоду з 01.02.2022 року по 31.10.2024 року до страхового стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком.
Отже, вказаний період протиправно не врахований відповідачем при розгляді її заяви про призначення пенсії.
Щодо не зарахування періоду навчання на курсах перепідготовки з 25.02.2000 по 02.06.2000, суд враховує таке.
Як вбачається з трудової книжки серія НОМЕР_2 від 05.08.1982 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , з 25.02.2000 року вона зарахована на курси перепідготовки по професії "Оператор з ЕВМ" в ПТУ № 91 (запис № 13) та 02.06.2000 року відрахована з курсів перепідготовки (запис № 14).
Відповідно до п.1 ч. 2 ст.61 Закону України від 01.07.2014 року №1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон №1556-VII), здобувачами вищої освіти є, зокрема, студент - особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.
Згідно з Положенням про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів.
Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу.
Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.
Отже, підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в ст. 28 Закону №1556-VII, а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, не здача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що наведена у постановах від 21.02.2020 року у справі №456/2503/16-а, від 31.05.2022 року у справі №369/8584/17, та суд враховує за правилами ч.5 ст.242 КАС України при вирішенні спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 зарахування періодів навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання та присвоєння відповідного освітнього рівня (кваліфікації).
Суд зауважує, що в даному випадку за відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. 
Враховуючи вищевикладене, установи в яких позивач отримала свідоцтва про проходження курсів не є навчальними закладами відповідно до п.8 Порядку № 637.
Таким чином, суд приходить висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання на курсах перепідготовки з 25.02.2000 по 02.06.2000.
З огляду на викладене, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Щодо іншої частини позовних вимог зобов`язального характеру про призначення пенсії, суд враховує таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як уже зазначалось судом, статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Так, в оскаржуваному рішенні органом Пенсійного фонду було підтверджено страховий стаж позивача 30 років 0 місяців 26 днів. 
При цьому, в межах розгляду даної справи судом підтверджено право позивача на зарахування до страхового стажу спірного періоду його роботи: 01.02.2022 року по 31.10.2024 року, що додатково становить понад 3 роки страхового стажу. Відповідно, в сукупності загальний страховий стаж позивача в такому разі переважає необхідний мінімум для призначення пенсії в 31 років.
Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що наразі в позивача наявні умови (вік 60 років та стаж понад 31 рік), які є достатніми для призначення їй пенсії за віком. 
З огляду на встановлені обставини, для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати позивачу відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV пенсію за віком з 07.05.2025 року, зарахувавши при цьому до її страхового стажу періоди трудової діяльності з 01.02.2022 року по 31.10.2024 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.
Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 605,60 грн.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.04.2025 № 124150004661 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 01.02.2022 року по 31.10.2024 року та призначити їй пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 07.05.2025 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні інших позовних вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403) судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403). 
Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. В. Чорновола, 157, м. Черкаси, 18003, код ЄДРПОУ 21782461). 

Суддя Дончик Віталій Володимирович