РІШЕННЯ
Іменем України

28 квітня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/152/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД ФОРСАЙТ ОІЛ”,
код ЄДРПОУ 42403247, пр-т Перемоги, 95-Б, к. 507, м. Чернігів, 14000
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО СВАРОГ”,
код ЄДРПОУ 34924848, вул. Кільцева, буд. 5, м. Чернігів, 14007
Предмет спору: про стягнення 137 598,16 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
не викликались

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ТД ФОРСАЙТ ОІЛ” звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО СВАРОГ” про стягнення 137 598,16 грн, з яких: 98 400,00 грн основного боргу, 11 317,35 грн пені, 24 600,00 штрафу, 1099,53 грн 3% річних та 2181,28 грн інфляційних втрат.
У прохальній частині позову позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу триденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду та відповідачу у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, заяви про усунення недоліків, яка повинна містити: попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу. До заяви мав бути доданий докази направлення відповідачу заяви про усунення недоліків.
26.02.2026 в системі “Електронний суд” надійшла заява від 26.02.2026 про надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу, з доказами направлення копії вказаної заяви відповідачу. Із наданих документів вбачається, що судові витрати складаються з вартості підготовки та подання позовної заяви, що становить 20000,00 грн. Інших витрат орієнтовний розрахунок не містить.
Ухвалою суду від 04.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.
Ухвала суду від 04.03.2026 доставлена позивачу та відповідачу до їх Електронних кабінетів у підсистемі “Електронний суд” ЄСІКС 04.03.2026 о 16:53, 16:54, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Отже, останнім днем для подання відповідачем відзиву на позов є 19.03.2026 включно.
Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.
Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору № 25/НП-25 поставки нафтопродуктів від 25.06.2025 в частині оплати вартості поставленого товару. 
Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.
Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами. 

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.
25.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ТД ФОРСАЙТ ОІЛ” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “НПО СВАРОГ” (покупець) укладено Договір № 25/НП-25 поставки нафтопродуктів (далі – Договір). 
Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору постачальник зобов`язується у відповідності із замовленням передавати партіями у власність покупцю нафтопродукти (товар), а покупець зобов`язується приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати їх оплату на умовах Договору та Додаткових угод до нього.
Істотними умовами Договору є кількість, асортимент, ціна (вартість) та умови поставки товару, які узгоджуються сторонами шляхом укладання (підписання) письмових Додаткових угод до Договору по кожній окремій товарній поставці (товарній партії) товару в рамках Договору. Додаткові угоди до Договору становлять його невід`ємну частину з моменту підписання їх уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін.
Згідно з п. 3.1., 3.2., 3.4., 3.6. Договору покупець зобов`язується оплатити товар згідно умов, визначених в Додаткових угодах до Договору.
Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку або підписаної належним чином Додаткової угоди по реквізитах, вказаних у Договорі.
Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.
Ціна товару фіксується в Додатковій угоді або в рахунку, якщо Додаткова угода не передбачена.
За умовами п. 4.1., 4.2. Договору постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар у відповідності з поданою заявкою та відповідною Додатковою угодою до Договору.
Товар поставляється покупцю партіями, в асортиментів, кількості і по ціні, за умовами, які визначені в Додатковій угоді до Договору.
Пунктами 6.4.-6.6. Договору визначено, що у випадку порушення покупцем термінів здійснення оплати, передбачених умовами Договору та/або Додаткових угод, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення оплати, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору, без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені визначеного чинним законодавством України.
У випадку якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов`язаний, окрім пені, сплатити постачальнику штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості, не пізніше 20 календарних днів після дати прострочення проведення таких розрахунків.
Сплата стороною штрафу та/або пені не звільняє жодну зі сторін від обов`язку реально та належним чином виконати усі свої зобов`язання за цим договором та від обов`язку повністю відшкодувати протилежній стороні усі завдані їй збитки (у тому числі упущену вигоду), завдані невиконанням або неналежним виконанням цього Договору. Штраф (пеня, неустойка) підлягають стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
У відповідності до п. 10.4., 10.7. Договору Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2025, а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку дії Договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання.
Припинення дії Договору не позбавляє сторін права на вимогу про відшкодування збитків, заборгованості, в тому числі не отриманих доходів, а також неустойки.
18.09.2025 між сторонами підписано та скріплено печатками додаткову угоду №1 до Договору, за якою постачальник зобов?язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар – паливо дизельне EN 590; UN OOH 1202.30.ІІІ у кількості 2000,00 л на загальну суму 98 400,00 грн з ПДВ; з умовою оплати до 03.10.2025; доставка автотранспортом постачальника 19.09.2025 (а.с.12).
Матеріали справи містять довіреність №26 від 18.09.2025 на право представнику покупця отримати паливо дизельне за рахунком-фактурою №1441 від 18.09.2025.
Постачальник виставив покупцю рахунок на оплату №1441 від 18.09.2025 на суму 98 400,00 грн, у якому зазначено посилання на Договір № 25/НП-25 від 25.06.2025.
19.09.2025 постачальник поставив покупцю паливо дизельне EN 590; UN OOH 1202.30.ІІІ у кількості 2000,00 л на загальну суму 98 400,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №1608, підписаною сторонами та скріпленою печатками сторін, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.13).
Факт поставки товару підтверджується також товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0FБП-001608/1 від 19.09.2025.
За доводами позивача, відповідач прийняв товар без зауважень, проте в порушення умов Договору вартість товару не оплатив, що стало підставою для звернення з позовом до суду.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 11 317,35 грн пені за період прострочення з 04.10.2025 по 16.02.2026; 24 600,00 штрафу, 1099,53 грн 3% річних за період прострочення з 04.10.2025 по 16.02.2026 та 2181,28 грн інфляційних втрат за період прострочення з жовтня 2025 року по січень 2026 року.

Оцінка суду.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За ч.1,2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтями 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.
Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.
Суд установив факт укладення Договору № 25/НП-25 поставки нафтопродуктів від 25.06.2025 та підписання сторонами Додаткової угоди №1 від 18.09.2025 до нього, на виконання умов яких позивачем поставлено відповідачу паливо дизельне EN 590; UN OOH 1202.30.ІІІ у кількості 2000,00 л на загальну суму 98 400,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №1608 від 19.09.2025 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0FБП-001608/1 від 19.09.2025, з умовою оплати поставленого товару до 03.10.2025.
Відповідач виставлений позивачем рахунок на оплату №1441 від 18.09.2025 на суму 98 400,00 грн у визначений сторонами строк – до 03.10.2025, не оплатив. 
Доказів сплати вартості поставленого товару відповідачем суду не надано. 
Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та умов Договору взятих на себе зобов`язань не виконав та не здійснив вартість поставленого товару у передбачений Договором строк, тобто не виконав свої договірні зобов`язання належним чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 98 400,00 грн основного боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 
Щодо стягнення пені та штрафу суд зазначає таке.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 11 317,35 грн пені за період прострочення з 04.10.2025 по 16.02.2026 та 24 600,00 штрафу (25% від суми заборгованості).
За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Сторони у п. 6.4.-6.5.. Договору погодили, що у випадку порушення покупцем термінів здійснення оплати, передбачених умовами Договору та/або Додаткових угод, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення оплати, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору, без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені визначеного чинним законодавством України.
У випадку якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов`язаний, окрім пені, сплатити постачальнику штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості, не пізніше 20 календарних днів після дати прострочення проведення таких розрахунків.
Стаття 61 Конституції України встановлює заборону на притягнення особи до подвійної юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки за статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, так як відповідальність настає лише один раз – у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як форми її сплати.
Виходячи з приписів ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем договірних зобов`язань щодо повної оплати поставленого товару у встановлений Договором строк, суд, перевірив розрахунок позивача та дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення пені за період прострочення з 04.10.2025 по 16.02.2026 підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог в розмірі 11 317,35 грн.
Судом встановлено факт прострочення відповідачем проведення взаєморозрахунків понад 15 календарних днів, а тому вимога про стягнення 24 600,00 штрафу (25% від суми заборгованості 98 400,00 грн) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.
Позивачем заявлено до стягнення 1099,53 грн 3% річних за період прострочення з 04.10.2025 по 16.02.2026 та 2181,28 грн інфляційних втрат за період прострочення з жовтня 2025 року по січень 2026 року, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла в постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Судом встановлено прострочку оплати відповідачем поставленого товару, тому, враховуючи приписи ч.1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, задоволенню підлягають вимоги про стягнення 1099,53 грн 3% річних за вказаний період в межах заявлених позовних вимог.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за заявлений період, суд за підтвердження порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання, доходить висновку про правомірне стягнення 2181,28 грн інфляційних втрат у повному обсязі.
Відповідач власного контрозрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань суду не надав.

Висновки суду.
Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.
За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат.
При ухваленні рішення в справі суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Позивачем при зверненні до суду сплачено 3328,00 грн судового збору, згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №2000 від 18.02.2026 (а.с. 5).
Позов позивачем подано через систему "Електронний суд".
Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, з огляду на обставини подання позивачем позову через систему "Електронний суд" розмір судового збору, який підлягав сплаті за звернення до суду, становить 2662,40 грн, і підлягає розподілу за результатами розгляду даної справи.
Сума надлишково сплаченого судового збору становить 665,60 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за рахунок відповідача позивачу відшкодовуються судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн.
Суд зауважує, що у зв`язку зі сплатою позивачем при зверненні до суду судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом, він не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення надлишково сплаченого судового збору в сумі 665,60 грн в порядку, передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".
Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.
За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Вказана правова позиція наведена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема, як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин 2, 3 статті 126 та частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази на підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що складаються з вартості підготовки та подання позовної заяви. Інших витрат орієнтовний розрахунок не містить.
Згідно з ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Заяви відповідача про подання доказів витрат на професійну правничу допомогу адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду матеріали справи не містять, а тому розмір таких витрат встановлюється судом на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договору про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись визначені главою 52 Цивільного кодексу України;
3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічну правову позицію наведено в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: Угоду №65 про надання правової (юридичної) допомоги від 29.12.2025; рахунок №INV-000713 від 16.02.2026 на оплату послуг за підготовку та подання позовної заяви на суму 20 000,00 грн; платіжну інструкцію (детальну форму) №2001 від 18.02.2026 на суму 20 000,00 грн; ордер на надання правничої допомоги серія АА №1680735 від 20.02.2026; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5087 від 27.06.2018 на ім?я адвоката Неженець-Чеканової Натели Євгенівни.
Зі змісту Угоди №65 про надання правової (юридичної) допомоги від 29.12.2025, на яку посилається позивач та копію якої додано ним до матеріалів справи вбачається, що зазначена Угода укладена між Адвокатським об?єднанням «ЮРВІСТА» в особі керуючого партнера Неженець-Чеканової Натели Євгенівни (адвокат) та ТОВ «СТРОЙ ЦЕНТР» (клієнт), в той час коли згідно з ордером на надання правничої допомоги серія АА №1680735 від 20.02.2026 правнича допомога надається ТОВ «ТД ФОРСАЙТ ОІЛ” (позивачу) на підставі Договору про надання правничої допомоги №67 від 21.01.2026, отже зазначена угода не може бути прийнята судом до уваги.
Разом з тим, сплату позивачем виставленого рахунку №INV-000713 від 16.02.2026 на суму 20 000,00 грн за надання послуг за підготовку та подання позовної заяви на суму 20 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №2001 від 18.02.2026 на суму 20 000,00 грн, що ідповідає наведеному у позовній заяві попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат, суд вважає достатнім підтвердженням надання адвокатом Неженець-Чекановою Нателою Євгенівною правничої допомоги позивачу – ТОВ «ТД ФОРСАЙТ ОІЛ” у Господарському суді Чернігівської області як оплату послуг за підготовку та подання позовної заяви у фіксованому розмірі. 
Обґрунтування неспівмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката відповідач не надав.
За наведених обставин у їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу. 
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн стягненню з відповідача не підлягають. 
Керуючись ст. 14, 73, 74, 79, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “НПО СВАРОГ” (код ЄДРПОУ 34924848, вул. Кільцева, буд. 5, м. Чернігів, 14007) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД ФОРСАЙТ ОІЛ” (код ЄДРПОУ 42403247, пр-т Перемоги, 95-Б, к. 507, м. Чернігів, 14000) 98 400,00 грн основного боргу, 11 317,35 грн пені, 24 600,00 штрафу, 1099,53 грн 3% річних, 2181,28 грн інфляційних втрат, 2662,40 грн витрат зі сплати судового збору та 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України. 

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/. 

Суддя В. В. Шморгун