Справа №572/6733/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року    м.Дубровиця
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Мохир Ярослав Вікторович через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №18.06.2025-100000739 від 18 червня 2025 року у загальному розмірі 10666,34 грн., з яких: 4000,00 грн. — заборгованість за основною сумою кредиту; 4420,00 грн. — заборгованість за процентами за користування кредитом; 306,34 грн. — комісія, пов`язана з наданням кредиту; 1940,00 грн. — неустойка. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати.
Позов обґрунтовано тим, що 18 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №18.06.2025-100000739, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 3000,00 грн. строком на 140 днів з датою повернення кредиту 04 листопада 2025 року.
Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію, а також інші передбачені договором платежі у строки та на умовах, визначених договором. Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом підписання відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору, заявки на отримання кредиту та відповіді про прийняття пропозиції електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Позивач також зазначає, що 22 липня 2025 року між сторонами було укладено додатковий договір до кредитного договору №18.06.2025-100000739 від 18 червня 2025 року, відповідно до умов якого за ініціативою позичальника суму кредиту було збільшено до 4000,00 грн. за рахунок надання 2-го траншу у розмірі 1000,00 грн., а також змінено графік платежів за кредитним договором.
На підтвердження укладення кредитного договору, ідентифікації відповідача, погодження ним умов кредитування та отримання кредитних коштів позивач посилається на пропозицію про укладення кредитного договору, заявку на отримання кредиту, відповідь про прийняття пропозиції, паспорт споживчого кредиту, інформацію з центрального вузла Системи BankID НБУ, квитанцію про перерахування коштів, додатковий договір, довідку-розрахунок заборгованості та інші додані до позовної заяви документи.
Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у визначені договором строки кредитні кошти, проценти, комісію та неустойку не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 10666,34 грн., яка складається з: 4000,00 грн. — основний борг; 4420,00 грн. — проценти; 306,34 грн. — комісія за надання кредиту; 1940,00 грн. — неустойка.
У позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, за наявними у матеріалах справи доказами, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик (а.с. 46), в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що 18 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір №18.06.2025-100000739 кредитної лінії.
Згідно з пунктом 1.1 пропозиції про укладення кредитного договору кредитної лінії (оферти): «Дана пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) є пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (в подальшому – Кредитодавець) укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст.634 Цивільного кодексу України, ні публічним договором у розумінні ст.633 Цивільного кодексу України».
Згідно з пунктом 2.1 оферти: «Електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію"».
Згідно з пунктом 2.2 оферти: «Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті Кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на веб-сайті Кредитодавця; заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті».
Згідно з пунктом 3.1 оферти: «За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію(ї) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором)».
Згідно з пунктом 3.2 оферти: «Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор».
Згідно з пунктами 3.3.1–3.3.8 оферти дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом та графік платежів встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.
Відповідно до заявки кредитного договору №18.06.2025-100000739 від 18 червня 2025 року, дата та час укладення договору визначені як 18.06.2025 о 11:13. Позичальнику надано кредит на таких умовах: дата надання/видачі кредиту - 18.06.2025; сума кредиту - 3000,00 грн.; строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 04.11.2025; продовження строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за один день користування кредитом; комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 20 % від суми кредиту та дорівнює 600,00 грн.
Заявкою також визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 7910,15 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 6668,14 грн., загальні витрати за споживчим кредитом - 3668,14 грн., денна процентна ставка - 0,87 %, а проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту або залишку від всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.
Згідно з первісним графіком платежів, який є складовою кредитного договору, погашення заборгованості мало здійснюватися десятьма черговими платежами у період з 01.07.2025 по 04.11.2025. Загальна вартість кредиту для споживача за первісним договором становила 6668,14 грн., з яких: 3000,00 грн. — сума кредиту, 3068,14 грн. — проценти за користування кредитом, 600,00 грн. — комісія за надання кредиту.
Перший черговий платіж у розмірі 666,83 грн. мав бути сплачений 01.07.2025 та включав 420,00 грн. процентів і 246,83 грн. комісії за надання кредиту. Другий черговий платіж у розмірі 666,83 грн. мав бути сплачений 15.07.2025 та включав 420,00 грн. процентів і 246,83 грн. комісії за надання кредиту. Третій черговий платіж у розмірі 666,83 грн. мав бути сплачений 29.07.2025 та включав 420,00 грн. процентів, 106,34 грн. комісії за надання кредиту та 140,49 грн. основної суми кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що з метою укладення кредитного договору відповідач пройшов електронну ідентифікацію, заповнив заявку на отримання кредиту, зазначив свої персональні дані, обрав конкретні умови кредитування, зокрема суму кредиту у розмірі 3000,00 грн. та строк користування кредитом 140 днів, а також підтвердив ознайомлення з умовами договору, паспортом споживчого кредиту та інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
Ідентифікація відповідача під час укладення договору підтверджується інформацією, отриманою з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, відповідно до якої ідентифікація здійснювалася через Акціонерне товариство «Універсал Банк», а отримані дані містять відомості про позичальника ОСОБА_1 , його реєстраційний номер облікової картки платника податків, дату народження, реєстрацію місця проживання, а також дані документа, що ідентифікує особу.
Підписання Позичальником Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки, Паспорта споживчого кредиту та Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) здійснено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором E351. У заявці кредитного договору Позичальник зазначив: «Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний договір одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення): E351».
У відповіді про прийняття пропозиції (акцепті) Позичальник підтвердив, що однозначно та безумовно приймає пропозицію про укладення кредитного договору, невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №18.06.2025-100000739 від 18.06.2025, з якими він попередньо ознайомився.
Подання відповідачем заявки та вчинення дій, спрямованих на прийняття умов оферти, відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», є акцептом пропозиції про укладення кредитного договору, а підтвердження такого акцепту здійснено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин вважається підписаним у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
На підтвердження виконання Кредитодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором позивачем надано квитанцію до платіжної інструкції №20257-1391-227991403, відповідно до якої 18.06.2025 о 11:14:05 Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через Товариство з обмеженою відповідальністю ФК «Контрактовий дім» перераховано ОСОБА_1 кошти у сумі 3000,00 грн. Призначення платежу: «кредитні кошти від ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" Видача за договором кредиту №18.06.2025-100000739».
Вказані відомості узгоджуються з умовами кредитного договору, у якому зазначено реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику: 4441-11XX-XXXX-4204, тобто з карткою, на яку, за інформацією платіжного документа, фактично здійснено перерахування кредитних коштів.
Отже, позивач належним чином довів факт перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором №18.06.2025-100000739 від 18.06.2025 у розмірі 3000,00 грн.
Разом із тим, матеріали справи містять пропозицію про укладення додаткового договору до кредитного договору, датовану 22 липня 2025 року, відповідно до якої Позичальник ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та запропонував укласти додатковий договір до кредитного договору №18.06.2025-100000739 від 18.06.2025.
Згідно з пунктом 1.1 додаткового договору, сума кредиту з дати укладення додаткового договору становить 4000,00 грн., яка складається з усіх траншів, зазначених у договорі та додаткових договорах. Згідно з пунктом 1.2 додаткового договору, за цим додатковим договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику 2-й транш у розмірі 1000,00 грн., дата надання/видачі кредиту (2-го траншу) - 22.07.2025.
Вказаний додатковий договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором K498.
Оцінюючи вказаний доказ, суд враховує, що сам по собі додатковий договір підтверджує погодження сторонами умов щодо збільшення суми кредиту та обов`язок Кредитодавця надати Позичальнику 2-й транш, однак не є самостійним платіжним документом та не підтверджує фактичного перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 1000,00 грн.
Позивачем не надано квитанції, платіжної інструкції, виписки по рахунку, довідки платіжної установи або іншого належного та допустимого доказу, з якого б убачалося, що 22.07.2025 або в іншу дату відповідачу фактично було перераховано 2-й транш у розмірі 1000,00 грн.
Крім того, у самій позовній заяві зазначено, що відповідно до умов договору Позичальнику надано кредит у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 18.06.2025, а у розділі щодо підтвердження видачі кредитних коштів вказано, що відповідач отримав на свій рахунок кошти у розмірі 3000,00 грн.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено фактичне отримання відповідачем кредитних коштів лише у розмірі 3000,00 грн., а отримання відповідачем додаткового траншу у розмірі 1000,00 грн. належними та допустимими доказами не підтверджено.
Як убачається з поданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №18.06.2025-100000739 від 18.06.2025, за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 10666,34 грн., яка складається з: 4000,00 грн. — основний борг; 4420,00 грн. — проценти; 306,34 грн. — комісія за надання; 1940,00 грн. — неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 18.06.2025 по 04.11.2025.
Разом із тим, зазначений розрахунок заборгованості складений виходячи із основної суми кредиту 4000,00 грн., тоді як належними та допустимими доказами підтверджено фактичне перерахування відповідачу кредитних коштів лише у розмірі 3000,00 грн.
Суд також враховує, що у позовній заяві зазначено про здійснення відповідачем часткових оплат за кредитним договором, а саме: 666,83 грн. — 01.07.2025 та 726,83 грн. — 17.07.2025, тобто всього 1393,66 грн. Вказані платежі були здійснені до укладення додаткового договору від 22.07.2025, а тому підлягають врахуванню саме при визначенні заборгованості за первісним кредитним договором, укладеним на суму 3000,00 грн.
Оскільки належними та допустимими доказами підтверджено фактичне перерахування відповідачу кредитних коштів лише у розмірі 3000,00 грн., суд визначає розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, виходячи з умов первісного кредитного договору та первісного графіка платежів.
За умовами первісного кредитного договору загальна вартість кредиту для споживача становила 6668,14 грн., з яких: 3000,00 грн. — сума кредиту; 3068,14 грн. — проценти за користування кредитом; 600,00 грн. — комісія за надання кредиту.
Із цієї суми відповідачем сплачено 1393,66 грн. Зазначені кошти зараховуються у рахунок сплати процентів та комісії за первісним кредитним договором. Зокрема, перший платіж у розмірі 666,83 грн. погашав 420,00 грн. процентів та 246,83 грн. комісії, другий платіж у розмірі 726,83 грн. погашав 420,00 грн. процентів, 246,83 грн. комісії, а залишок у розмірі 60,00 грн. зараховується у рахунок подальших процентів.
Таким чином, після врахування здійснених відповідачем оплат, за первісним кредитним договором несплаченою залишилась заборгованість у загальному розмірі 5274,48 грн., яка складається з: 3000,00 грн. — основний борг; 2168,14 грн. — проценти за користування кредитом; 106,34 грн. — залишок комісії за надання кредиту.
Вказаний розмір заборгованості визначений судом виходячи з фактично доведеної суми отриманого відповідачем кредиту — 3000,00 грн., умов первісного кредитного договору, первісного графіка платежів та здійснених відповідачем часткових оплат.
Позовні вимоги в частині стягнення 1000,00 грн. основного боргу, які заявлені позивачем як частина збільшеної суми кредиту до 4000,00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки фактичне перерахування відповідачу 2-го траншу у розмірі 1000,00 грн. належними доказами не підтверджено.
Відповідно не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення процентів, нарахованих з урахуванням збільшення суми кредиту до 4000,00 грн., оскільки такі нарахування ґрунтуються на непідтвердженому факті отримання відповідачем додаткового траншу.
Щодо заявленої позивачем неустойки у розмірі 1940,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Крім того, зазначеним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання або часткове виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки заявлена позивачем неустойка у розмірі 1940,00 грн. нарахована за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії воєнного стану, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Згідно з частинами першою та третьою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних.
Особливості укладення договорів в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір — це домовленість сторін, оформлена в електронній формі, а електронний підпис одноразовим ідентифікатором — дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції в електронній формі або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такий правочин за правовими наслідками прирівнюється до правочину, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму.
Відповідно до частини першої статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо позикодавцем є юридична особа, — незалежно від суми.
Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини третьої статті 1054 Цивільного кодексу України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання процентів, розмір і порядок сплати яких визначаються договором.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують факт укладення кредитного договору, ідентифікацію відповідача, погодження істотних умов договору, фактичне перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 3000,00 грн., а також нарахування процентів і комісії за користування саме цією доведеною сумою кредиту, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову у розмірі 5274,48 грн.
У решті позовних вимог слід відмовити з підстав недоведеності фактичного перерахування відповідачу 2-го траншу у розмірі 1000,00 грн., недоведеності правомірності нарахування процентів із урахуванням непідтвердженої суми кредиту 4000,00 грн., а також у зв`язку з відсутністю правових підстав для стягнення неустойки у період дії воєнного стану.
Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що при поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги заявлено у загальному розмірі 10666,34 грн., з яких судом задоволено 5274,48 грн., що становить 49,45 % від ціни позову.
З огляду на часткове задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 2422,40 грн. ? 5274,48 грн. / 10666,34 грн. = 1197,87 грн.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1197,87 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 12, 13, 76–81, 89, 128, 133, 141, 247, 259, 263–265, 280–284 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 11, 15, 205, 207, 525, 526, 530, 610, 611, 626, 628, 629, 638, 1046, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 3, 8, 21 Закону України «Про споживче кредитування», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №18.06.2025-100000739 від 18 червня 2025 року у загальному розмірі 5274,48 грн. (п`ять тисяч двісті сімдесят чотири гривні 48 копійок), з яких: 3000,00 грн. — заборгованість за основною сумою кредиту; 2168,14 грн. — заборгованість за процентами за користування кредитними коштами; 106,34 грн. — комісія, пов`язана з наданням кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) гривень 87 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», юридична адреса: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 05 вересня 2016 року органом 5617.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області       Оборонова І.В.