Справа № 953/3386/26
н/п 2/953/2684/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року
Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.
за участю секретаря судового засідання Глазько С.О.,
учасники справи у судове засідання не з`явились,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 17 680,00 грн
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Позика" (далі – Товариство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі –  ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту у розмірі 17 680,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що він отримав права вимоги до відповідача відповідно до договору відступлення права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 99476501 від 19.10.2021, зобов`язання за якими відповідач належним чином не виконував.
Виклад позиції відповідача
29.04.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні та зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1 000,00 грн.
Відзив мотивовано таким: 
-електронний підпис одноразовим ідентифікатором на договорі та додатковій угоді зі сторони відповідача вказано однаковий, "365883", що унеможливлює встановлення дійсної волі зі сторони відповідача на укладання додаткового договору та акцептування його;
-поняття строку договору, строку кредитування, пільгового періоду не чіткі, а тому відповідна обставина має трактуватись проти особа, яка складала правочин. Наводить відповідні постанови Верховного Суду;
-розмір процентів є непропорційним до суми кредиту (тіла);
-витрати на правову допомогу є надмірними, у зв`язку із тим, що справа є типовою, позовна заява не розписано деталізовано. По суті надана позовна заява є сформованим зразком, який використовується щодо всіх боржників Товариства в подібних правовідносинах.
Інші пояснення
06.05.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він підтримав позов та вказав таке:
- відповідно до довідки про ідентифікацію клієнта від 01.09.2025 ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "ФК "ІРБІС" здійснила акцепт оферти позичальником шляхом підписання договору № 99476501 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який містить унікальний код підпису 365883, номер мобільного телефону та електронну адресу для надсилання персонального ідентифікатора (0936598160), дату та час підписання (19.10.2021) та номер/ маску картки ( НОМЕР_1 ), що підтверджує домовленість відповідача та первісного кредитора, спрямовану на укладення правочину в електронній формі;
- відсотки у розмірі 3 120,00 грн були нараховані за період з 19.10.2021 до 29.11.2021, протягом якого застосовувалась пільгова процентна ставка у розмірі 2 % на день, а відсотки у розмірі 9 360 грн – за період з 30.11.2021 по 28.01.2022, протягом якого застосовувалась стандартна процентна ставка у розмірі 3 % на день. 30.10.2021 відповідач здійснив платіж на погашення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 99476501 від 19.10.2021 у розмірі 1 144 грн, який зараховано в рахунок погашення відсотків по кредиту 1 144,00 грн, при цьому того ж дня між відповідачем та первісним кредитором було укладено додатковий договір № 1 до договору 99476501, відповідно до п. 2.2 якого, з урахуванням п. 4.4 договору та п. 2.1 додаткового договору, сторони дійшли згоди, що строк наступного пільгового періоду становить 41 календарних днів (19.10.2021 – 29.11.2021), а строк стандартного періоду – 49 календарних днів (30.11.2021 – 28.01.2022), у зв`язку з чим нарахування відсотків здійснювалося відповідно до погоджених сторонами умов кредитування;
- щодо витрат на правову допомогу, то ринкова вартість за складання позовної заяви у цивільних справах становить в середньому 6 150,00 грн, що підтверджується інформацією із сайтів щодо вартості надання послуг адвокатами (витяги з інформацією із сайтів щодо вартості надання послуг адвокатами додається до даного відзиву).
09.06.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він просить відмовити у позові і зменшити витрати на правову допомогу до 1 000,00 грн. Наголошує на використанні одного одноразового ідентифікатора на договорі і додатковій угоді до нього. Умови щодо процентів є несправедливими.
Процесуальні дії у справі
Суд ухвалою суду від 13.04.2026 відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду у спрощеному порядку, встановив учасникам справи строки для реалізації процесуальних прав, за клопотанням позивача витребував первісні документи.
Розгляд справи відкладався до 10.06.2026.
10.06.2026 учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення ухвали та повісток до електронних кабінетів, що підтверджується довідками суду про доставку електронного документу та вважається належним повідомленням відповідно до ст. 128, 272 ЦПК України. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК України). Заяв та клопотань про неможливість розгляду справи до суду не надходило.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
За таких обставин, ураховуючи належне повідомлення учасників справи, відсутність від них клопотань про неможливість розгляду справи, наявність заяв по суті позову, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін.
Фактичні обставини, встановлені судом
19.10.2021 ТОВ "ФК "ІРБІС" і відповідач уклали договір № 99476501. Указаний правочин зі сторони відповідача підписано одноразовим ідентифікатором 365883. Указану обставину відповідач не заперечував.
У розділі 3 визначено предмет договору, зокрема, товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 5 200,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту (п. 3.1.).
У п. 3.2. договору визначено розмір процентів, застосування пільгової процентної ставки та строки кредитування.
30.10.2021 сторони уклали додатковий договір № 1 до договору, відповідно до якого строк обраного клієнтом наступного пільгового періоду складає 30 календарних днів, з 30.10.2021 до 29.121.2021 (п. 2.1.).
У п. 3.2. визначено строки кредитування за пільговим періодом, а саме: 41 календарний день з 19.10.2021 до 29.111.2021 та стандартним періодом – 49 календарних дні з 30.11.2021 до 28.01.2022.
Відповідно до інформації ТОВ "Універсальні платіжні рішення" 19.10.201 було успішно перераховано суму 5 200,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер трансакції – НОМЕР_3 , призначення платежу: зарахування на картку. Указану обставину відповідач не заперечував.
З наданого розрахунку вбачається, що відповідач здійснив часткове погашення процентів 30.10.2021 у розмірі 1 144,00 грн. Указану обставину відповідач не заперечував.
Згідно з розрахунком заборгованості така становить: 5 200,00 грн заборгованості за тілом кредиту і 12 480,00 грн проценти.
01.09.2025 ТОВ "ФК "ІРБІС" і Товариство уклали договір факторингу № 01092025/01, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором № 99476501 від 19.01.2021, що підтверджується витягом додатку № 1 до договору (реєстру боржників.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до абзацу третього частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами (указана позиція є сталою, постанови Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач підписав договор одноразовими ідентифікатором 365883., чим підтвердив свою згоду на укладення договорів та з усіма їх умовами, що підтверджує факт досягнення сторонами згоди щодо істотних умов правочинів, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Наведена обставина не заперечувалась відповідачем. 
Суд відхиляє посилання відповідача стосовно заперечень підпису додаткового договору з огляду на те, що положення чинного законодавства не містять заборони використовувати один одноразовий ідентифікатор стороною у різних правочинах, зокрема, як у цій справі договір та додатковому договору до нього. При цьому з матеріалів справи вбачається, що 30.10.2021, у момент підписання додаткового договору відповідач здійснив часткову оплату процентів, що також підтверджує волевиявлення сторін правочину. Доказів звернення відповідача до первісного чи нового кредитора щодо розміру процентів строку кредитування відповідач не надав.
Велика Палата Верховного Суду (див. до прикладу постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19) неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 03.07.2025 у справі № 219/10735/2013).
Надані позивач докази на підтвердження факту укладення договору (указану обставину відповідач не заперечує) та додаткового договору є більш переконливими ніж заперечення відповідача, на підтвердження яких не надано жодного доказу (концепція негативного доказу). А тому суд відхиляє заперечення відповідача у цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з положень додаткового договору від 30.10.2021 сторони узгодили, що пільгова процентна ставка застосовується 41 календарний день з 19.10.2021 до 29.11.2021, стандартна 49 календарних дні з 30.11.2021 до 28.01.2022.
Водночас період з 30.11.2021 до 28.01.2022 складає 60 календарних дні, а не 49, як це передбачено договором.
Згідно з усталено практикою Верховного Суд (див. до прикладу постанову від 14.05.2022 у справі N 944/3046/20) у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій, четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiunturcontra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Toбтocontra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentemмає на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище.
Суд враховує, що договір складав первісний кредитор (позивач набув усі його права та обов`язки, зокрема і негативні наслідки щодо некоректності положень договору). Також суд враховує, що у відносинах споживчого кредитування, саме споживач є слабшою стороною.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторонами у додатковому договорі було узгоджено строк стандартного кредитування 49 днів. А тому проценти за користування коштами мають нараховуватись за такий строк і складають 10 764,00 грн (з урахуванням пільгового періоду). У цій частині суд приймає доводи відповідача і визнає обґрунтованими вимоги в частині процентів у розмірі 10 764,00 грн, в решті слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.
Водночас суд відхиляє посилання відповідача на непропорційність процентів з огляду на те, що він самостійно укладав цей правочин. Положення законодавства щодо обмеження розміру процентної ставки, на момент укладення договору не визначила певного розміру. Відповідне обмеження законодавцем було запроваджено з 2024 року. При цьому відповідач не звертався у цій справі із зустрічним позовом про визнання недійсним положення договору, зокрема щодо розміру процентів, або ж доказів звернення з звернення з відповідним позовом в іншому провадженні. Відповідно, сторонами було узгоджено їхні правовідносини згідно з положеннями статей 6, 627 ЦК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Первісний кредитор виконали взяті на себе зобов`язання щодо надання боржнику коштів у користування (право вимоги за якими згодом перейшло до позивача), що також не заперечується представником відповідача, однак в порушення ст. 509, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договорів відповідач зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилась заборгованість.
Позивач отримав права грошової вимоги до відповідачки за договором відповідно до договору відступлення права вимоги, а тому з дати відступлення прав вимоги Товариство стало кредитором за вказаними кредитними договорами.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).
При цьому як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Доказів виконання зобов`язання в іншому розмірі ніж вказав позивач (1 144,00 грн) або ж контррозрахунку відповідач не надав.
Висновки за результатами розгляду заяви
Отже, позовні вимоги Товариства до відповідача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню у розмірі 15 964,00 грн, з яких 5 200,00 грн тіло кредиту, 10 764,00 проценти. У решті вимог слід відмовити за необґрунтованістю.
Судові витрати
Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 500 грн та судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору пропорційно задоволеним вимогам (частина перша статті 141 ЦПК України).
Щодо витрат на правову допомогу
Позивач на підтвердження витрат на правову допомогу надав такі докази: копію договору про надання правової допомоги №39493634_03 від 02.01.2026; копію додаткова угода № 99476501 до договору №39493634_03 від 02.01.2026; копію детального опису робіт (надання послуг) від 02.01.2026 року; копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвоката (виконання робіт, надання послуг) від 02.01.2026.
Відповідач заперечував проти розміру витрат на правову допомогу та просив їх зменшити, посилаючись на їх неспівмірність.
Правила розподілу судових витрат унормовано статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі № 759/17885/19 сформовано висновок, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою – п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Справа, що розглядається не є складною (предметом є стягнення кредитної заборгованості, яка не потребує формування складної правової позиції), справа розглядалась у відсутність представника позивача, усталена судова практика з відповідної категорії справ. А тому заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу визнається судом непропорційною до предмету спору, що, враховуючи дані, конкретні обставини справи, є підставою для пропорційного задоволення та, за клопотанням відповідача, зменшені заявленої до стягнення суми (на 4 000 грн), а до стягнення підлягає сума у розмірі 1 500 грн. відповідно клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 133, 141, 223, 263 – 265, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Позика" суму заборгованості за договором від 19.10.2021 № 99476501 в розмірі 15 964,00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 403,99 грн.
3. Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Позика" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 гривен.
У решті заяви відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 10.06.2026.
Учасники справи
Позивач (стягувач): Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Позика" (07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1; ЄДРПОУ 39493634).
Відповідач (боржник): ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя           Роман ВІТЮК