ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 689/2133/25
Провадження № 22-ц/820/869/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі – ТОВ «Коллект Центр», товариство) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
ТОВ «Коллект Центр» зазначило, що 1 вересня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі – ТОВ «1 БАНК») і  ОСОБА_1 уклали в електронній формі договір позики №75118584 (далі – кредитний договір), за умовами якого ТОВ «1 БАНК» передало у власність  ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 100 грн за базовою процентною ставкою – 1,99% у день на строк не більше 90 днів, а той зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти. На підставі договору факторингу №27/01/2022 від 27 січня 2022 року ТОВ «1 БАНК» відступило право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі – ТОВ «Вердикт Капітал»), яке, у свою чергу, на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило це право позивачу.  ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим на день формування позовної заяви виникла заборгованість у розмірі 34 403 грн 64 коп., із яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 10 100 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 24 118 грн 80 коп.; інфляційні збитки – 161 грн 60 коп., нараховані 3% річних – 23 грн 24 коп.
За таких обставин ТОВ «Коллект Центр» просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь 34 403 грн 64 коп. заборгованості за кредитним договором, 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору, 13 000 грн витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики №75118584 від 1 вересня 2021 року, що складається з 10 100 грн заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 24 118 грн 80 коп. заборгованості за нарахованими процентами, 161 грн 60 коп. інфляційних збитків, 23 грн 24 коп. нарахованих 3% річних.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору та 13 000 грн витрат на професійну правову допомогу.
Суд першої інстанції керувався тим, що  ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за укладеним ним із ТОВ «1 БАНК» кредитним договором, а тому з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» як нового кредитора слід стягнути вказану заборгованість. У зв`язку з розглядом справи ТОВ «Коллект Центр» понесло обґрунтовані витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу, які слід покласти на відповідача.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь товариства 13 114 грн 85 коп. заборгованості за кредитним договором, із яких 10 100 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 3 014 грн 85 коп. – заборгованість за нарахованими процентами, а також стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог і зменшити розміру витрат на правничу допомогу до 2 000 грн. При цьому  ОСОБА_1 послався на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з умовами кредитного договору ТОВ «1 БАНК» надало  ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 100 грн строком на 30 днів, тобто до 1 жовтня 2021 року, під 1,99% у день, а той зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти.  ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на день платежу виникла заборгованість у розмірі 13 114 грн 85 коп., яка складається з 10 100 грн неповернутого кредиту та 3 014 грн 85 коп. нарахованих процентів, однак ТОВ «Коллект Центр» неправомірно нарахувало проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову в цілому. Крім того, суд поклав на  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких є неспівмірним із складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і ціною позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не врахував норми статей 530, 631 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), неправильно витлумачив норми статті 1048 ЦК України.
У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

1 вересня 2021 року ТОВ «1 БАНК» (позикодавець) і  ОСОБА_1 (позичальник) уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» передало відповідачу у власність грошові кошти в сумі 10 100 грн строком на 30 днів шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а той зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів до 1 жовтня 2021 року та сплатити плату (проценти) від суми позики у розмірі 1,99% у день (пункти 1, 2 кредитного договору).
Пунктом 4 кредитного договору визначено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Згідно з пунктом 12 кредитного договору цей договір укладено дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ТОВ «1 БАНК» – 1NgMPCYT8g;  ОСОБА_1 – ur41Ypm3vO).
Того ж дня, тобто 1 вересня 2021 року, ТОВ «1 БАНК» перерахувало на картковий рахунок  ОСОБА_1 (платіжна карта НОМЕР_1 ) 10 100 грн кредитних коштів.
ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором з повернення кредиту та сплати процентів.
Станом на 27 січня 2022 року ТОВ «1 БАНК» нарахувало заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 218 грн 80 коп., із яких 10 100 грн – заборгованість за кредитом, 24 118 грн 80 коп. – заборгованість за процентами.
27 січня 2022 року ТОВ «1 БАНК» (клієнт) і ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) уклали договір факторингу №27/01/2022 (далі – договір факторингу), за умовами якого клієнт зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 135 164 792 грн 66 коп., а фактор зобов`язався здійснити фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стати новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками (пункт 2.1 договору факторингу).
Пунктом 6.1.4 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.
За змістом пункту 7.1 договору факторингу сторони домовилися, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 6 405 568 грн 95 коп.
Згідно з платіжним дорученням №32465 від 27 січня 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «1 БАНК» суму фінансування відступлення права вимоги у розмірі 6 405 568 грн 95 коп.
Того ж дня сторони підписали акт приймання-передавання реєстру боржників, із якого слідує, що ТОВ «1 БАНК» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним договором щодо стягнення 10 100 грн заборгованості по кредиту та 24 118 грн 80 коп. заборгованості по процентам.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) і ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 (далі – договір відступлення прав вимоги), за умовами якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги до боржників, зазначених у додатках №1 і №3 цього договору (пункт 2.1 договору відступлення прав вимоги).
Із пункту 5.2 договору відступлення прав вимоги слідує, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4).
Того ж дня, тобто 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги, із якого слідує, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним договором щодо стягнення 10 100 грн заборгованості по кредиту, 24 118 грн 80 коп. заборгованості по процентам, 184 грн 84 коп. інфляційних втрат і 3% річних.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
В силу статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Із положень частини другої статті 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу.
У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.
Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року (справа №6-2311цс16) виснував, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «1 БАНК» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, згідно з яким ТОВ «1 БАНК» надало відповідачу кредит у розмірі 10 100 грн, а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. На підставі договору факторингу ТОВ «1 БАНК» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал», яке, у свою чергу, за договором відступлення прав вимоги відступило це право позивачу. ОСОБА_1 не повернув кредит і не сплатив проценти в установлені кредитним договором строк і розмірі.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» як нового кредитора слід стягнути заборгованість.
Водночас суд неправильно визначив строк кредитування за кредитним договором та розмір стягуваних процентів за цим договором.
Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (нова редакція) (а.с. 52-57) передбачають право позикодавця у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (пункт 6.5).
Натомість ці Правила не підписані  ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтвердження, що саме їх розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи кредитний договір. Названі Правила не можуть регулювати спірні правовідносини (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17).
ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.
Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та неправомірно погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості за кредитним договором.
Отже заборгованість ОСОБА_1 за процентами становить 6 029 грн 70 коп. (10100?1,99%?30). Разом із неповернутим кредитом (10 100 грн) загальний розмір заборгованості за кредитним договором склав 16 129 грн 70 коп. (10100,00+6029,70).
ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого суд правомірно присудив із нього на користь товариства 161 грн 60 коп. інфляційних втрат і 23 грн 24 коп. процентів від простроченої суми за період з 27 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року.
Всього розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 16 314 грн 54 коп., із яких: 10 100 грн – неповернутий кредит, 6 029 грн 70 коп. – нараховані проценти, 161 грн 60 коп. – інфляційні втрати, 23 грн 24 коп. – прострочені проценти.
У цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.
З  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути 16 314 грн 54 коп. заборгованості за кредитним договором.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Статтею 1 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VІ) визначено, що судовий збір – збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За змістом частини першої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, і за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення.
В силу підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено частиною третьою статті 4 Закону №3674-VI, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
За подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI).
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Законом №3674-VI визначені ставки судового збору, зокрема за подання юридичною особою позову майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Якщо процесуальний документ подається в електронній формі, то застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. За подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків указаної ставки.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності.
Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19).
Позов ТОВ «Коллект Центр» майнового характеру заявлено з ціною 34 403 грн 64 коп. та задоволено з урахуванням висновків апеляційного суду на суму 16 314 грн 54 коп., тобто на 47,42% (16314,54?100:34403,64).
Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 1 148 грн 70 коп. (2422,40?47,42%).
Також у зв`язку з розглядом справи ТОВ «Коллект Центр» понесло витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі договору про надання правової допомоги від 1 липня 2024 року №01-07/2024 (а.с. 62-64) Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» (далі – Адвокатське об`єднання) надавало ТОВ «Коллект Центр» професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. За умовами цього договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (пункт 4.1). Факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги, який готується Адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому буда надана юридична допомога (пункт 4.3). Сума, визначена в акті про надання юридичної допомоги, є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (пункт 4.5).
Із заявки на надання юридичної допомоги №388 від 1 жовтня 2025 року (а.с. 67) та акту про надання юридичної допомоги №15 від 31 жовтня 2025 року (а.с. 68) слідує, що Адвокатське об`єднання надало ТОВ «Коллект Центр» юридичні послуги у виді усної консультації з вивченням документів та складання позовної заяви для подачі до суду на суму 13 000 грн.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про зменшення розміру указаних судових витрат у зв`язку з невідповідністю їх критеріям співмірності адвокатських послуг.
Суд першої інстанції визнав такі доводи  ОСОБА_1 необґрунтованими та присудив з нього на користь позивача 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому суд керувався тим, що визначений Адвокатським об`єднанням і ТОВ «Коллект Центр» розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Водночас оскільки за наслідками перегляду справи в апеляційному суді позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, то з  ОСОБА_1  на користь позивача слід присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 164 грн 60 коп. (13000?47,42%).
Всього  ОСОБА_1  повинен відшкодувати позивачу судові витрати за наслідком розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 7 313 грн 30 коп. (1148,70+6164,60).
ОСОБА_1  оскаржив рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього 21 288 грн 79 коп. заборгованості процентів, тобто щодо 61,88% вимог майнового характеру (21288,79?100:34403,64), а тому за подання апеляційної скарги він мав сплатити судовий збір у розмірі 2 248 грн 47 коп. (2422,40?61,88%?150%).
Оскільки апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено на 84,97% ((21288,79-3014,85-161,6-23,24)?100:21288,79), то з ТОВ «Коллект Центр» на його користь слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 910 грн 52 коп. (2248,47?84,97%).
Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ТОВ «Коллект Центр» від сплати  ОСОБА_1  судового збору за подання апеляційної скарги та стягнути з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Коллект Центр» судові витрати в суді першої інстанції у розмірі 5 402 грн 78 коп. (7313,30-1910,52).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором і судових витрат змінити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження – 01133, місто Київ, вулиця Мечнікова, 3, офіс 306; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 44276926) 16 314 гривень 54 копійки заборгованості за кредитним договором і 5 402 гривні 78 копійок судових витрат, а всього – 21 717 гривень 32 копійки.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Мазурчак В.М.  
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 27