ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" червня 2026 р. Справа№ 910/2733/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Руденко М.А. 

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
від прокуратури: Мосійчук А.П.;

перевіривши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп"
на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 (повний текст складено 13.04.2026)
у справі №910/2733/25 (суддя Ващенко Т.М.)
за позовом Керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області
до 1. Комунального некомерційного підприємства "Шаргородська міська лікарня" Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області,
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп" 
про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 274 920,10 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог 

Керівник Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Шаргородська міська лікарня" Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області та Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп" про визнання недійсними додаткових угод: № 2 від 09.02.2023, №8 від 21.08.2023, № 9 від 18.09.2023, № 10 від 10.11.2023, до договору № 736 від 14.12.2022 про постачання електричної енергії, укладеного між відповідачами, з підстав їх невідповідності положенням чинного законодавства України, та стягнення 274 920,10 грн безпідставно (надмірно) сплачених коштів за спірними додатковими угодами.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі №910/2733/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що спірними додатковими угодами збільшено ціну за 1кВт/год на 30,32 % від ціни, визначеної в Договорі, з 4,42 грн за 1 кВт/год до 5,76 грн за 1кВт/год, що прямо суперечить положенням статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та є підставою для визнання означених додаткових угод до Договору недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Також суд першої інстанції виснував, що внаслідок неправомірного збільшення ціни 1 кВт/год електричної енергії, шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 274 920,10 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі №910/2733/25 та ухвалити нове, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- у період дії правового режиму воєнного стану, норми частин 2-5, 7- 9 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не застосовуються, а порядок зміни істотних умов договору регламентується пунктом 19 Особливостей, затверджених Постановою № 1178;
- суд першої інстанції, застосувавши положення частини 5 статті 41 Закону замість спеціальної норми пункту 19 Особливостей, фактично застосував неналежну норму права, що є самостійною підставою для скасування рішення;
- судом не надано належної оцінки обставинам ринкового коливання ціни електричної енергії, які об`єктивно зумовили необхідність коригування ціни за одиницю товару, що суперечить принципам розумності, добросовісності та справедливості, закріпленим у Цивільний кодекс України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/2733/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.
Ухвалою суду від 05.05.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 02.06.2026.
У зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 07.05.2026 про відсторонення судді Кропивної Л.В. від здійснення правосуддя, розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2733/25.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/2733/25 сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя - Барсук М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 27.05.2026 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі №910/2733/25 та визначено дату судового засідання на 17.06.2026 на 13:00 год.

Позиції учасників справи

19.05.2026 через систему «Електронний суд» від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду

19.05.2026 через систему «Електронний суд» від апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/2733/25 до завершення розгляду Конституційним судом України справи № 3-78/20269 (178/26).
Подане клопотання обґрунтоване тим, що Першою колегією суддів Другого сенату Конституційного Суду України відкрито конституційне провадження у справі № 3-78/20269(178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання з наступних підстав.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Апеляційний господарський суд зазначає, що метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження у якій зупиняється.
За змістом вказаного п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Оцінюючи наявність підстав для зупинення провадження у даній справі до завершення розгляду Конституційним судом України справи № 3-78/20269 (178/26), апеляційний суд вказує, що згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" визначено, що Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Водночас, ч.3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
З огляду на вказане, апеляційний суд дійшов висновку, що прийняття рішення Конституційним Судом України, за наслідками розгляду конституційної скарги ТОВ "Укр Газ Ресурс" щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", не вплине на розгляд даної справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені у даній справі обставини та зібрані докази дозволяють належним чином оцінити доводи апеляційної скарги та вирішити питання про наявність або відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Відтак, заявлене апелянтом клопотання про зупинення провадження у даній справі задоволенню не підлягає.
При цьому, наразі законодавцем визначено механізм захисту прав у таких випадках, а саме за приписами ст. 320 Господарського процесуального кодексу України встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.
Подібна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 12.05.2026 у справі №924/560/24.

Явка представників сторін

Представники позивача та відповідача у судове засідання 17.06.2026 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином шляхом направлення судової документації до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), враховуючи рекомендації, викладені у пункті 2.2. Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 5 від 29.05.2024, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 17.06.2026 за відсутності представників позивача та відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.11.2022 Комунальним некомерційним підприємством "Шаргородська міська лікарня" Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області оприлюднено на офіційному порталі публічних закупівель "PROZORRO" оголошення про проведення закупівлі без використання електронної системи закупівель шляхом запиту (ціни) пропозицій за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія; очікуваною вартістю 3 901 764,00 грн; обсяг електричної енергії 684 520 кВт/год. 
Згідно з протоколом розкриття тендерних пропозицій/пропозицій UA-2022-11-30-006528-а вказаної закупівлі визнано ТОВ " СК ЕНЕРДЖІ ГРУП " з найнижчою ціновою пропозицією 3 025 578,40 грн.
За результатами відкритих торгів 14.12.2022 між ТОВ " СК ЕНЕРДЖІ ГРУП " (далі - Постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством "Шаргородська міська лікарня" Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області (далі - Споживач, відповідач-1) укладено Договір № 736 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір), за умовами п. 2.1 якого Постачальник зобов`язується постачати Споживачу у 2023 електричну енергію, код 09310000-5-Електрична енергія за ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" (далі - електрична енергія/товар/електроенергія), а Споживач зобов`язується прийняти і оплатити електричну енергію на умовах цього договору. 
Очікувані договірні обсяги закупівлі електричної енергії за цим Договором 684 520 кВт*год і визначені в Додатку № 1 до Договору (п. 2.2 Договору). 
Згідно з п.п. 5.1, 5.2 Договору загальна вартість Договору становить 2 521 315,33 грн, крім того, ПДВ - 504 263,07 грн, разом з ПДВ - 3 025 578,40 грн. Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 3,68 грн без ПДВ, ПДВ 0,74 грн, разом з ПДВ - 4,42 грн. До загальної вартості цього договору включено витрати на послуги з передачі електричної енергії за регульованими тарифами. Регульований тариф на передачу електричної енергії, затверджений у встановленому порядку, становить за 1кВт/год 0,34564 грн без ПДВ. 
Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2023 включно, а в частині розрахунків діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (п. 14.1 Договору).
Пунктом 13.3 Договору передбачено, що пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Обмін інформацією щодо внесення змін договору здійснюється у письмовій формі шляхом взаємного листування. 
Відповідно до п. 13.4 Договору його зміна допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Пунктом 14.5 Договору встановлено, що істотними умовами Договору про закупівлю є предмет (найменування, кількість, якість), ціна (порядок визначення ціни) та строк дії Договору. Інші умови Договору про закупівлю не є істотними та можуть змінюватись та /або доповнюватись відповідно до норм Господарського та Цивільного кодексів, за згодою сторін у випадках, передбачених умовами даного Договору та чинним законодавством України, шляхом укладання додаткової угоди до Договору.
Сторони у п. 14.6 Договору передбачили, що його істотні умови не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених п. 19 особливостей.
Згідно п. 14.6.2 договору погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. 
Сторони протягом дії цього договору вносять зміни у Договір в частині ціни за одиницю товару у разі коливання ціни такого товару на ринку. В такому випадку Постачальник письмово звертається до Споживача щодо зміни ціни за одиницю товару. В письмовому зверненні Постачальник зазначає інформацію про зміну ціни, формування ціни за одиницю товару та вказує, на якому ринку ним здійснювалася закупівлю електричної енергії. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою(ами) (завіреними копіями довідок) компетентного органу (Торгово-промислової палати України та/або її регіональних представництв або ДП "Держзовнішінформ", або ДП "Укрпромзовнішекспертиза" або роздруківка з сайту ДП "Оператор Ринку" завіреною Постачальником з відображенням даних про середньозважену ціну в торгівельній зоні "ОЕС України" за даними розміщеними на веб-сайті ДП "Оператор ринку" https://www.oree.com.ua/ або іншого погодженого Сторонами органу щодо величини коливання на ринку.
Згідно п. 14.6.7 договору зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни. Сторони вносять до договору зміни у разі зміни регульованого тарифу (ціни) на передачу електричної енергії, з моменту набрання чинності нормативно-правовим актом, яким встановлено (змінено) регульовану ціну (тариф) на передачу електричної енергії. Підтвердженням необхідності внесення таких змін є чинні (введені в дію в порядку встановленому законодавством) нормативно-правові акти відповідного уповноваженого органу або держави щодо встановлення (зміни) регульованого тарифу на передачу та/або розподіл електричної енергії.
В подальшому, між Споживачем та Постачальником було укладено ряд додаткових угод до Договору, якими змінено ціну за 1кВт/год , а саме: №1 від 16.01.2023, № 2 від 09.02.2023, № 5 від 18.04.2023, № 7 від 14.07.2023, № 8 від 21.08.2023, № 9 від 18.09.2023 та № 10 від 20.11.2023. 
Таким чином, внаслідок укладання означених додаткових угод ціна за 1 кВт/год збільшилась на 30,32 % від ціни, визначеної в Договорі, з 4,42 грн за 1 кВт/год до 5,76 грн за 1кВт/год.
Подаючи позов прокурор зазначає, що така зміна умов Договору є порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки внаслідок укладення вищевказаних додаткових угод ціна за 1 кВт/год стала вищою за ціну, ніж була подана ТОВ " СК ЕНЕРДЖІ ГРУП " у тендерній пропозиції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Закон України "Про прокуратуру" визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Так, відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді прокурор, посилаючись на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", вказав, що додаткові угоди між відповідачами укладені всупереч вимогам законодавства щодо визначення ціни товару, що призвело до безпідставного витрачання бюджетних коштів.
Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган» вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
У даному випадку прокурор, звертаючись до суду, позивачем визначив Шаргородську міську раду Жмеринського району Вінницької області, як засновника Комунального некомерційного підприємства "Шаргородська міська лікарня" та головного розпорядника бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалась закупівля послуг.
Згідно з пунктом 3 ч. 2 ст. 22 БК України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, зокрема, за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.
Статтею 26 БК України передбачено, що контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема: досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (пункт 3 частини 1 статті 26); запобігання порушенням бюджетного законодавства та забезпечення інтересів держави і територіальних громад у процесі управління об`єктами державної та комунальної власності (пункт 5 частини 1 статті 26); обґрунтованість планування надходжень і витрат бюджету (пункт 6 частини 1 статті 26).
Згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновником Комунального некомерційного підприємства "Шаргородська міська лікарня" Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області є Шаргородська міська рада Жмеринського району Вінницької області.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Оскільки засновником Комунального некомерційного підприємства "Шаргородська міська лікарня" Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області та власником її майна є територіальна громада в особі Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання бюджету, зокрема законність та ефективність використання відповідачем 1 коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, колегія суддів вважає, що відповідна міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.
Колегія суддів звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, у якій наведено такі правові висновки:
"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".
З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурор звернувся до позивача із листом від № 52/2-224вих-25 від 06.02.2025, в якому посилаючись на обставини укладення договору та додаткових угод до договору вказав про наявність порушень при укладенні КНП «Шаргородська міська лікарня» додаткових угод до договору постачання електричної енергії. 
У відповідь на вказаний лист позивач листом № 05-01/204 від 14.02.2025 повідомив прокурора про те, що Шаргородською міською радою не планується самостійно вживати заходи щодо усунення порушень шляхом пред`явлення відповідного позову у зв`язку із відсутністю коштів для сплати судового збору.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України щодо умов такого звернення, а саме: обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Стосовно суті заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначені у Законі України «Про публічні закупівлі», а тому до спірних правовідносин застосовуються норми зазначеного закону у редакціях, чинних на момент укладення спірних додаткових угод.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
Так, згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» унормовано на рівні не більше 10 %.
До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10% значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю (див. пункти 139, 140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 року у справі №920/19/24).
У постановах від 21.11.2025 року у справі №920/19/24, від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоб не проводити новий тендер закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. 
Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанови Верховного Суду від 12.11.2024 року у справі №910/19784/23, від 10.09.2024 року у справі №918/703/23, від 02.07.2024 року у справі №910/13579/23, від 14.05.2024 року у справі №917/1010/22).
Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:
(1) відбувається за згодою сторін, зокрема шляхом підписання додаткових угод до основного договору про закупівлю;
(2) збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;
(3) коливання ціни такого товару на ринку має бути обґрунтоване і документально підтверджене постачальником;
(4) ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;
(5) така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;
(6) загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
У розрізі наведеного колегія суддів відзначає, що метою Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (постанови Верховного Суду: від 10.12.2024 року у справі №924/413/24, від 15.10.2024 року у справі №918/18/24, від 08.10.2024 року у справі №918/728/23).
Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість усім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.
Колегія суддів ураховує, що застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України «Про публічні закупівлі».
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
Отже, дотримання сторонами договору про закупівлю імперативних вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що передбачає спосіб та порядок зміни ціни за одиницю товару, є обов`язковим. Відповідно, у разі порушення таких вимог можуть наставити правові наслідки, передбачені статтями 215, 216 ЦК України.
Пунктом 5.1 Договору передбачено, що ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 3,68 грн без ПДВ, ПДВ 0,74 грн, разом з ПДВ - 4.42 грн. Загальна вартість Договору становить 2 521 315,33 грн, крім того, ПДВ - 504 263,07 грн, разом з ПДВ - 3 025 578,40 грн.
Додатковими угодами № 2 від 09.02.2023, № 8 від 21.08.2023, № 9 від 18.09.2023 та № 10 від 20.11.2023, збільшено ціну за 1кВт/год. Внаслідок укладання означених додаткових угод ціна за 1 кВт/год збільшилась на 30,32 % від ціни, визначеної в Договорі, з 4,42 грн за 1 кВт/год до 5,76 грн за 1кВт/год.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що додатковою угодою № 2 від 09.02.2023 до договору № 736 від 14.12.2022 сторони договору збільшили ціну на 3,57 %, додатковою угодою № 8 від 21.08.2023 - на 5,86 %, що в сукупності становить 9,43%, відповідно, не перевищує граничний показник у 10%, встановлений вищезазначеною нормою.
Однак відповідні твердження апелянта є помилковими, оскільки відповідачем 2 зазначено відсоткову ставку у збільшенні ціни у розмірі, яка зазначена у цінових довідках Харківської торгово-промислової палати, і жодним чином не відображає реальність та дійсність збільшення ціни, яке відбулося внаслідок укладення додаткових угод № 2 від 09.02.2023, № 8 від 21.08.2023, № 9 від 18.09.2023, № 10 від 20.11.2023 до договору № 736 від 14.12.2022.
Так, внаслідок укладення додаткової угоди № 2 від 09.02.2023 до договору № 736 від 14.12.2022 ціна за 1 кВт/год зросла до 4,605 грн/кВт.год, що у відсоткову значенні становить + 4,19 % від початкової ціни договору. 
За результатами укладення додаткової угоди № 8 від 21.08.2023 до договору № 736 від 14.12.2022 ціна за 1 кВт/год зросла до 4,972876 грн/кВт.год, що у відсоткову значенні становить + 12,51 % від початкової ціни договору. 
За результатами укладення додаткової угоди № 9 від 18.09.2023 до договору № 736 від 14.12.2022 ціна за 1 кВт/год зросла до 5,562115 грн/кВт.год, що у відсоткову значенні становить + 25,84 % від початкової ціни договору. 
За результатами укладення додаткової угоди № 10 від 20.11.2023 до договору № 736 від 14.12.2022 ціна за 1 кВт/год зросла до 5,76 грн/кВт.год, що у відсоткову значенні становить + 30,32 % від початкової ціни договору. 
Таким чином, перевищення 10 % порогу збільшення ціни договору відбулося уже в результаті укладення додаткової угоди № 8 від 21.08.2023 до договору № 736 від 14.12.2022.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що у даній справі прокуратурою доведено, що додатковими угодами № 8, 9, 10 сторони збільшили ціну за одиницю товару понад 10% від ціни, що була визначена сторонами в основному договорі за результатами процедури закупівлі, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак такі додаткові угоди до договору підлягають визнанню недійсними як такі, що не відповідають вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
При цьому, щодо додаткової угоди № 2 від 09.02.2023 колегія суддів враховує, що внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).
Суд враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 року у справі №913/368/19, від 11.05.2023 року у справі №910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При цьому постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №927/491/19 від 18.06.2021).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 року у справі №920/19/24).
Укладенню додаткової угоди №2 від 09.02.2023 передувало звернення відповідача 2 до відповідача 1 з листом № 9 від 08.02.2023, в якому повідомлено про зростання ціни електричної енергії на «ринку на добу наперед» на 3,57 % та необхідність укладення додаткової угоди.
На підтвердження зазначених обставин Постачальник надав копію цінової довідки № 60/23 від 01.02.2023, виданої Харківською торгово-промисловою палатою, відповідно до якої відсоток коливання ціни становив 3,57 %.
Довідки, експертні висновки Торгово-промислової палати України, ДП «Держзовнішінформ», тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім, судами у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №918/308/23.
Колегія суддів враховує, що у листі Постачальник не обґрунтовує, чому підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання Договору по ціні, запропонованій Споживачем на тендері, не наведено причини, через які виконання укладеного договору стало для Постачальника вочевидь невигідним. Зокрема, Постачальником не надано доказів придбання електроенергії у її виробника за вартістю, яка перевищує ціну укладеного між відповідачами договору, що, водночас вказало на стверджувану Товариством збитковість виконання договору за його початковою ціною.
При цьому колегія суддів враховує, що цінова довідка Харківської торгово-промислової палати не підтверджує коливання ціни електричної енергії на ринку, а відображає інформацію станом на певні дати та періоди.
Також, наведеній у довідці аналіз ціни не містить відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію на дату укладення Договору та додаткової угоди, у зв`язку з чим, відсутнє належне обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Окрім того, вказану додаткову угоду №2 укладено у порушення п. 4 ч. 3 ст. 57, п.11 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»; абз. 3 п. 3.1.1., п. 3.2.4, Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), який передбачає необхідність повідомлення про такі зміни не пізніше ніж за 20 днів до внесення.
Крім того, додаткова угода №2 від 09.02.2023 до договору також не відповідає вимогам ст. 631 ЦК України.
Так, додатковою угодою №2 від 09.02.2023 закріплено, що згідно ч. 3 ст. 631 ЦК України умови цієї додаткової угоди застосовуються до правовідносин між сторонами, які виникли до її укладення, а саме з 01.02.2023.
Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Слід зазначити, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 12.10.2018 року у справі №910/21671/17 виснувала про неможливість та протиправність застосування ч. 3 ст. 631 ЦК України щодо зворотної сили додаткових угод: «Згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Водночас вказаною нормою закону не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють врегульовані та вже виконані договірні відносини».
Враховуючи, що електроенергія постачається та споживається щоденно, а тому застосування у додатковій угоді №2 від 09.02.2023 положень ч.3 ст. 631 ЦК України щодо перерахунку (підвищення ціни) на електричну енергію не відповідає вимогам закону.
Щодо посилання апелянта на те, що спірний договір було укладено після набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178, відтак, у відповідності з пунктом 37 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі» норми вказаного Закону мають застосовуватись з урахуванням особливостей, визначених Постановою Кабінетом Міністрів України від 12.10.2022 року №1178, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 3-7 розд. Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі» на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі - Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Отже, вказаною Постановою №1178 Кабінет Міністрів України встановив певні особливості здійснення закупівель товарів замовниками, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», під час дії воєнного стану, основна мета яких є вжиття заходів щодо забезпечення захищеності саме замовників від воєнних загроз.
Відповідно до підп.1,2 п. 19 Особливостей, визначених Постановою КМУ №1178 (в редакції станом на дату укладання договору) істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Отже, вказаною Постановою №1178 Кабінет Міністрів України встановив певні особливості здійснення закупівель товарів замовниками, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», під час дії воєнного стану, основна мета яких є вжиття заходів щодо забезпечення захищеності саме замовників від воєнних загроз.
Разом з тим така Постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 не скасовує та не передбачає внесення будь-яких змін до Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема до норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 вказаного Закону (схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах 06.02.2025 року у справі №916/747/24, від 18.06.2024 року у справі №922/2595/23, від 01.10.2024 року у справі №918/779/23 тощо).
Відповідно, як на момент виникнення спірних правовідносин (укладення основного договору та додаткових угод до нього), так і на момент розгляду справи в суді норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» була чинною та незміною за своїм буквальним змістом. Дія такої норми на час дії воєнного стану не скасовувалась та не призупинялась.
Ураховуючи вищенаведене у своїй сукупності, колегія суддів відзначає, що затвердження Кабінетом Міністрів України, у межах визначених законом повноваженнях, Особливостей здійснення публічних закупівель (Постанови №1178), не свідчить про зміну законодавства у відповідній категорії спірних правовідносин, які унормовані Законом України «Про публічні закупівлі», зокрема пунктом 2 п`ятої статті 41, оскільки:
1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом;
2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.
Схожих висновків щодо правозастосування Постанови №11778 дійшов Верховний Суд також у постанові від 28.08.2024 року у справі №918/694/23.
Відтак, укладаючи спірні додаткові угоди та змінюючи ціну одиниці спірного товару, сторони договору мали керуватись імперативними приписами положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року №1178.
Натомість, як свідчать обставини даної справи, сторони спірного договору про закупівлю, укладаючи додаткові угоди, які передбачали збільшення ціни, а саме змінюючи ціну на одиницю спірного товару у загальному розмірі на 30,32% від ціни, визначеної у договорі, не дотримались приписів пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Доводи відповідача 2 щодо пріоритетності застосування до спірних правовідносин лише положень Постанови №11078 фактично зводяться до власного суб`єктивного тлумачення таких норм права, що вочевидь нічого не має спільного з їх дійним змістом.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним судом у постанові від 02.02.2026 року у справі №922/2121/25.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора про визнання недійсними укладених відповідачами додаткових угод № 2 від 09.02.2023, №8 від 21.08.2023, № 9 від 18.09.2023, № 10 від 20.11.2023, до договору № 736 від 14.12.2022 про постачання електричної енергії, як таких, що укладені з порушенням приписів п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 зазначила, що грошові кошти (різниця між ціною за одиницю товару передбачена договором і додатковою угодою) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Згідно актів приймання передачі за Договором № 736 від 14.12.2022 за період січня 2023 року грудня 2023 року КНП "Шаргородська міська лікарня" фактично отримало 607 876 кВт/год електричної енергії, сплативши 3 025 566,28 грн, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи те, що умови додаткових угод № 1 від 16.01.2023, № 5 від 18.04.2023 та № 7 від 14.07.2023 до Договору № 736 від 14.12.2022 не оспорюються, у зв`язку зі змінами з 01.01.2023, 01.04.2023 та 01.07.2023 відповідно регульованих тарифів на послуги з передачі електричної енергії на підставі Постанови НКРЕКП № 1788 від 21.12.2022, ціна електричної енергії підлягає вирахуванню з урахуванням такого регульованого тарифу на відповідний місяць 2023 року.
Так, додатковою угодою № 1 від 16.01.2023 до Договору № 736 від 14.12.2022 з урахуванням введення в дію з 01.01.2023 регульованого тарифу на передачу електричної енергії в розмірі 0,38028 грн. без ПДВ, вартість кВт/год електричної енергії становить 3,7179733 грн. без ПДВ, ПДВ - 0,7435947 грн., разом з ПДВ - 4,461568 грн. 
Таким чином, вартість електричної енергії протягом січня-березня 2023 року мала б становити 4.461568 грн. з ПДВ.
3 01.04.2023 регульований тариф на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП № 1788 від 21.12.2022 встановлено на рівні 0,43025 грн./кВт. год, тобто у порівнянні з попереднім зріс на 0,04997 грн. 
Таким чином, вартість електричної енергії протягом квітня-червня 2023 року мала б становити 4,52153196 грн./кВт. год з ПДВ.
3 01.07.2023 регульований тариф на послуги з передачі електричної енергії на підставі постанови НКРЕКП № 1788 від 21.12.2022 встановлено на рівні 0,48510 грн./кВт. год, тобто на 0,05485 грн. більше у порівнянні з попереднім. Таким чином, вартість електричної енергії протягом липня-грудня 2023 року мала б становити 4,58735196 грн./кВт.год з ПДВ.
Протягом січня-березня 2023 року ТОВ "СК ЕНЕРДЖІ ГРУП" поставило електричної енергії загальною кількістю 250 346 кВт/год, за що КНП "Шаргородська міська лікарня" перерахувала кошти на загальну суму 1 143 635,87 грн. 
В той же час, сума оплачених коштів мала б становити: 250 346 кВт./год * 4,461568 = 1 116 935,70 грн. Отже, сума надмірно сплачених коштів за період січня-березня 2023 року становить: 1 143 635,87 - 1 116 935,70 = 26 700,17 грн.
Протягом квітня - червня 2023 року ТОВ "СК ЕНЕРДЖІ ГРУП" поставило електричної енергії загальною кількістю 97 318 кВт/год, за що КНП "Шаргородська міська лікарня" перерахувала кошти на загальну суму 453 891,15 грн. 
В той же час, сума оплачених коштів мала б становити: 97 318 кВт./год * 4,52153196 = 440 026,45 грн. Отже, сума надмірно сплачених коштів за період квітня-червня 2023 року становить: 453 891,15 - 440 026,45 = 13 864,70 грн. 
Протягом липня-грудня 2023 року ТОВ "СК ЕНЕРДЖІ ГРУП" поставило електричної енергії загальною кількістю 260 212 кВт/год, за що КНП "Шаргородська міська лікарня" перерахувала кошти на загальну суму 1 428 039,26 грн. 
В той же час, сума оплачених коштів мала б становити: 260 212 кВт. /год * 4,58735196 = 1 193 684,03 грн. Отже, сума надмірно сплачених коштів за період липня-грудня 2023 року становить: 1 428 039,26 - 1 193 684,03 = 234 355,23 грн. 
Таким чином, за Договором № 736 від 14.12.2022 КНП "Шаргородська міська лікарня" не отримала електричної енергії на суму 274 920,10 грн., які підлягають стягненню (26 700,17 + 13 864,70 + 234 355,23 = 274 920,10 грн.).
Статтею 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 1.2. Статуту відповідача-1 передбачено, що засновником, власником Підприємства є Шаргородська міська рада Жмеринського району Вінницької області. 
Пунктом 5.4.12 Статуту відповідача передбачено, що фінансування видатків підприємства на оплату теплопостачання, водопостачання, електропостачання, Інтернет-послуг та оплату інших енергоносіїв, оновлення та закупівлю основних засобів, капітальний ремонт для виконання заходів програм соціально-економічного розвитку, для покриття збитків здійснюється сумісно за рахунок власних коштів підприємства та коштів місцевого бюджету згідно бюджетного законодавства. 
Отже, фінансування та оплата платіжних доручень за Договором здійснювались за рахунок коштів місцевого бюджету.
Таким чином, з урахуванням вимог ст. ст. 3, 23 Бюджетного кодексу України, безпідставно отримані ТОВ "СК Енерджі Груп" в результаті укладення додаткових угод кошти мають бути повернуті в дохід місцевого бюджету шляхом їх повернення на рахунки Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області. 
З огляду на встановлені вище обставини недійсності спірних додаткових угод до Договору, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність фактичних правових підстав для стягнення з ТОВ "СК Енерджі Груп" на користь Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області 274 920,10 грн.
Зазначена позиція узгоджується з правовими висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 року у справі №905/1907/21.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі №910/2733/25.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Енерджі Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі №910/2733/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі №910/2733/25 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/2733/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 29.06.2026 

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко