РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця

22 червня 2026 р.  Справа № 120/17909/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології", директора Комунального некомерційного підприємства "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології" Ліваковського Костянтина Сергійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

25.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Комунального некомерційного підприємства "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології", директора Комунального некомерційного підприємства "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології" Ліваковського Костянтина Сергійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправну, на його думку, бездіяльність СВП директора КПН "ВРЦСП", в частині ненадання своєчасно відповіді на запит від 03.12.2025 року, ненадання відповіді по суті запиту, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 30.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.
13.01.2026 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 18.12.2025 року на звернення позивача від 03.12.2025 року листом №1788/01-10 КНП «ВРЦСП» надана відповідь в межах змісту запитуваного.
Вказує, що відповідь на лист позивача надано відповідно до Закону України «Про звернення громадян», оскільки зміст запиту не відповідав визначеним у ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» критеріям щодо розпорядників публічної інформації.
При цьому, представник відповідача звертає увагу на те, що запитувана позивачем інформація містила персональні дані працівника (прізвище, ім`я, по батькові, вид робочого часу (робота, відпустка, лікарняний, відрядження, прогули, понаднормові)), що захищаються Законом України «Про захист персональних даних», і можуть оброблятися та розголошуватися виключно з дотриманням вимог цього Закону, зокрема, в межах мети обробки та на підставі згоди суб`єктів персональних даних.
Щодо твердження позивача про порушення строків відповіді на лист, представник відповідача зазначає, що з огляду на кваліфікацію листа як звернення громадянина, а не запиту на публічну інформацію, відповідь надана в строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян».
Представник відповідача вважає, що відсутня будь-яка бездіяльність відповідачів, дії відповідають чинному законодавству, лист позивача був розглянутий належним чином, відповідь надана в установлені строки в запитуваному обсязі.
Враховуючи наведене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне. 
03.12.2025 року на електронну адресу КНП "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології" позивач направив запит, у якому просив надати інформацію з табелю робочого часу лікаря-кардіолога ОСОБА_2 .
За результатами розгляду звернення, відповідач листом від 18.12.2025 року № 1788/01-10 повідомив, що звернення від 03.12.2025 року про надання інформації з табелю обліку робочого часу стосовно лікаря ОСОБА_2 за 23.11.2025 року розглянуто та повідомлено, що за період перебування позивача в кардіологічному відділенні КНП «Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології» його лікуючим лікарем була лікар-кардіолог ОСОБА_3 . Інформація з табелю робочого часу ОСОБА_4 передбачає час надання позивачу кардіологічної та іншої медичної допомоги у цілодобовому режимі згідно графіку змінності.
Також у листі зазначено, що у виключних випадках, коли пацієнти потребують додаткової уваги, як це було у випадку позивача 23.11.2025 року, йому надана індивідуальна додаткова медична допомога для досягнення максимально позитивного результату лікування і недопущення ускладнень основного діагнозу.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача в частині ненадання своєчасно відповіді на запит від 03.12.2025 року, а також ненадання відповіді по суті запиту, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Правовідносини щодо розгляду звернень громадян і доступу до публічної інформації, які є спорідненими правовими інститутами, врегульовані різними нормативними актами і мають різний правовий режим. Ключова відмінність між зверненням громадянина й запитом на інформацію полягає, перш за все, в меті, якої прагне заявник. Запитом на отримання публічної інформації є прохання надати існуючу в розпорядника інформацію (зокрема, копію документа), яка знаходиться у володінні розпорядника.
У випадку із запитами на публічну інформацію здійснюється рух інформації від розпорядника до запитувача. У випадку зі зверненнями громадян рух інформації відбувається у зворотному напрямі - від заявника до його адресата. У зверненні адресату повідомляється інформація, виходячи з якої заявник просить вчинити певні дії, з метою врегулювання визначених відносин, вирішення проблеми чи іншого питання.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VІ).
Відповідно до ст. 1 Закону №2939-VІ публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
При цьому, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з ч.2 ст.13 Закону №2939-VІ до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в вказаній статті, у порядку, передбаченому вказаним Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:
1) інформацією про стан довкілля;
2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;
3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;
4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Відповідно до ч.3 ст.13 Закону №2939-VІ на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини 1 та в частині 2 вказаної статті, вимоги зазначеного Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.
Згідно з ч. ч. 1- 4 ст. 19 Закону №2939-VІ запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
Частиною 5 статті 19 Закону №2939-VІ передбачено, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 20 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Надаючи правову оцінку поданому позивачем запиту від 03.12.2025 року, суд вважає, що останній відповідає вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки містить відомості про запитувача, опис запитуваної інформації та був поданий у передбаченій законом формі.
Суд враховує, що табель обліку робочого часу лікаря є документом, створеним у процесі здійснення діяльності відповідача, та містить відомості щодо виконання працівником своїх посадових обов`язків і використання робочого часу. Такі відомості за своєю природою не належать до інформації з обмеженим доступом, окрім тієї їх частини, яка може містити персональні дані або іншу інформацію, захист якої передбачений законом.
Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої не обмежений.
Отже, навіть за наявності у табелі окремих відомостей, що можуть становити персональні дані працівника, відповідач не був позбавлений можливості надати запитувану інформацію шляхом вилучення (ретушування) відомостей з обмеженим доступом. Повна відмова у наданні інформації лише з підстав наявності в документі персональних даних не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2025 року справа №420/20384/23, зазначивши, що розпорядник інформації, посилаючись на захист персональних даних, має розглянути можливість надати запитуваний документ у частині, що відповідає суті запиту, «закривши» персональні дані, які потребують захисту.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач був зобов`язаний розглянути запит позивача по суті та надати запитувану інформацію в обсязі, доступ до якого не обмежений законом, або належним чином обґрунтувати наявність передбачених законом підстав для обмеження доступу до конкретної інформації.
Крім того, частиною 1 статті 20 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Як вже встановлено судом, 03.12.2025 року позивач звернувся до відповідача із запитом, у якому просив надати інформацію з табелю робочого часу лікаря-кардіолога Цибрій Тетяни за 23.11.2025 року.
Водночас відповідач розглянув вказаний запит в порядку Закону України «Про звернення громадян» та надав відповідь листом від 18.12.2025 року.
Оскільки подане позивачем звернення за своїм змістом відповідало ознакам запиту на публічну інформацію, відповідач був зобов`язаний розглянути його в порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у нерозгляді запиту позивача від 03.12.2025 року в порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», що є підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що запитувана позивачем інформація не є публічною інформацією та що запит від 03.12.2025 року не підлягав розгляду в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Як убачається з листа КНП від 18.12.2025 року № 1788/01-10, відповідач повідомив позивача, що інформація з табелю робочого часу лікаря-кардіолога ОСОБА_2 підтверджує її перебування на роботі та надання позивачу кардіологічної та іншої медичної допомоги у цілодобовому режимі згідно з графіком змінності.
Наведене, на думку суду, свідчить про те, що предметом запиту була інформація, яка перебуває у володінні відповідача та відображена у документі, створеному ним у процесі здійснення своєї діяльності, а відтак така інформація відповідає ознакам публічної інформації, визначеним статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
При цьому для віднесення інформації до публічної визначальним є не її включення до переліку, наведеного у статті 13 Закону № 2939-VІ, а факт її створення або отримання розпорядником у процесі виконання покладених на нього функцій та перебування у його володінні.
Посилання відповідача на те, що інформація з табелю обліку робочого часу не належить до інформації, безпосередньо визначеної статтею 13 Закону № 2939-VІ, ґрунтується на неправильному тлумаченні зазначеної норми, оскільки стаття 13 визначає коло розпорядників інформації, а не вичерпний перелік відомостей, які можуть бути предметом запиту на інформацію.
Верховний Суд у постанові від 14 травня 2026 року справа №520/5022/24 зазначив, що визначальною ознакою для публічної інформації є те, що вона заздалегідь повинна бути зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилася у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Комунального некомерційного підприємства "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології" щодо ненадання відповіді по суті на запит ОСОБА_1 від 03.12.2025 року.
Щодо вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача необхідно керуватись принципом верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83) за наявністю правової можливості, якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що відповідач не здійснив належного розгляду запиту від 03.12.2025 року відповідно до Закону № 2939-VI та не надав запитувану інформацію у запиті, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача від 03.12.2025 року, з врахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.
Окрім того, за результатами вирішення справи позивач у позовній заяві просить допустити негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання.
Так, відповідно до частини 1 статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.
Перелік рішень суду, що підлягають негайному виконанню, визначено статтею 371 КАС України.
Так, відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 263 КАС України, тобто в справах щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Отже, аналіз наведених вище положень свідчить про те, що, окрім інших випадків, негайно також виконуються рішення суду у справах щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо розгляду звернення або бездіяльність розпорядника інформації щодо розгляду запиту на інформацію.
Враховуючи наведене, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині вимоги зобов`язального характеру.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.
Враховуючи відсутність судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Комунального некомерційного підприємства "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології" щодо ненадання своєчасно відповіді та ненадання відповіді по суті на запит ОСОБА_1 від 03.12.2025 року.
Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології" повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 03.12.2025 року, з врахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.
Рішення суду в зобов`язальній частині допустити до негайного виконання.
В решті позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології" (вул. Хмельницьке шосе, 98-Б, м. Вінниця, 21029, код ЄДРПОУ 39183149).
Відповідач: директор Комунального некомерційного підприємства "Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології" Ліваковський Костянтин Сергійович (вул. Хмельницьке шосе, 98-Б, м. Вінниця, 21029, РНОКПП 2875406097)

Суддя Дончик Віталій Володимирович