ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/7870/25 пров. № А/857/3890/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Василюк В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року (суддя Смокович В.І., ухвалене в м. Луцьку, повний текст складено 05.12.2025) у справі № 140/7870/25 за адміністративним позовом Державного підприємства «Волиньторф» до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача- Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробіостандарт» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство “ВОЛИНЬТОРФ” (далі – ДП “Волиньторф”, підприємство, позивач) звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Агробіостандарт” (далі – ТОВ “Агробіостандарт”, третя особа) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень ГУ ДПС у Волинській області №0094372408 від 24.03.2025, №0094352408 від 24.03.2025, №0095020706 від 24.03.2025, №00178680706 від 09.06.2025, №00178690706 від 09.06.2025, №00178700706 від 09.06.2025.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 09 червня 2025 року №00178680706 форми “Р” за штрафними санкціями в частині на суму 43 509,90 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 09 червня 2025 року №00178700706 форми “Р” в частині суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням на суму 1 599 622,27 грн, за штрафними санкціями на суму 457 651,48 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 09 червня 2025 року №00178690706 форми “Р” в частині суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням на суму 6 925 654 грн, за штрафними санкціями на суму 1 784 917,45 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь Державного підприємства “ВОЛИНЬТОРФ” за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 19 298,80 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто вісім гривень 80 копійок).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач Головне управління ДПС у Волинській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на те, що оскаржуване судове рішення прийнято на підставі: неповного зясування судом обставин, що мають значенння для справи; висновки викладенні у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 27.11.2025 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні позову ДП «Волиньторф» відмовити. 
В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що фактично ДП «Волиньторф» було зменшено зобовязання з податку на прибуток внаслідок відсутності сплати на користь Українського концерну торфяної промисловості «Укрторф» обовязкового платежу, що у свою чергу призвело до збільшенння власного капіталу та отримання доходу ДП «Волиньторф». Також апелянт зазначає, що встановлено ряд порушень у звязку із списанням житлового будинку: заниження різниць, на які збільшується фінансовий результат, заниження податкового зобовязання в сумі 290065, 80 грн. за 2023 рік у звязку зі списанням залишкової вартості основних засобів при ліквідації обєктів основних засобів. Крім цього апелянт вказує, що ДП «Волиньторф» самостійно було задекларовано на відповідному субрахунку суми, які не були включені до додатку РІ декларації з податку на прибуток, що свідчить про свідоме внесення до звітності недостовірної інформації, яка не відповідає даним бухгалтерського обліку.
Позивач з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу ГУ ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач будучи повідомленим про час та місце розгляду справи явки представника в судове засідання не забезпечив, що, відповідно до ч.2 ст.313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи без його участі.
В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляцйній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
В судовому засіданні представник третьої особи підтримав доводи позивача викладенні у відзиві, просив апеляційну скаргу ГУ ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, між регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та ТОВ “Агробіостандарт” укладено Договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації – єдиного майнового комплексу державного підприємства “Волиньторф” (код за ЄДРПОУ 00426302), за результатами електронного аукціону з умовами від 06.11.2023, предметом якого виступив об`єкт малої приватизації – єдиний майновий комплекс ДП “Волиньторф” .
Наказом Управління забезпечення реалізації повноважень у Волинській області регіонального відділення Фонду Державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях Фонду Державного майна України від 19.12.2023 №313 “Про затвердження результатів продажу та завершення приватизації об`єкта малої приватизації – єдиного майнового комплексу державного підприємства “Волиньторф” (код за ЄДРПОУ 00426302)” затверджено результати результатів продажу та завершення приватизації об`єкта малої приватизації – єдиного майнового комплексу ДП “Волиньторф”, покупець – ТОВ “Агробіостандарт” пунктом 2 даного наказу вирішено вважати приватизацію завершеною.
Наказом Фонду Державного майна України від 29.05.2024 №1177 “Про припинення юридичної особи – державного підприємства “Волиньторф” шляхом реорганізації” припинено юридичну особу – ДП “Волиньторф”, реорганізувавши його шляхом приєднання до ТОВ “Агробіостандарт”. Призначено представника ТОВ “Агробіостандарт” - Геращенка Ігоря Володимировича керуючим припиненням юридичної особи – ДП “Волиньторф” (том 1 арк. спр. 155-156).
Як вбачається з матеріалів справи на підставі направлень виданих ГУ ДПС у Волинській області від 26.12.2024 №7002, від 26.12.2024 № 6998 та від 26.12.2024 № 6993 (том 1 арк. спр. 206-208) та відповідно до пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.5, підпункту 78.1.7, пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1, пункту 79.2 статті 79 ПК України, на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 23.12.2024 №4287-п “Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ДП “ВОЛИНЬТОРФ”“ (том 1 арк. спр. 205) ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланової виїзної перевірку ДП “Волиньторф” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 01.01.2021 по 22.08.2024, правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з 01.10.2018 по 22.08.2024 та з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 та з 01.10.2018 по 27.08.2024, та з метою дослідження питань, що стали предметом заперечення.
В подальшому, за наслідками проведення вищезазначеної перевірки ГУ ДПС у Волинській області було складено акт “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Державного Підприємства “ВОЛИНЬТОРФ” код ЄДРПОУ 00426302” від 03.03.2025 №5926/07-06/00426302 (далі – акт перевірки) яким встановлено наступні порушення:
- підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1, пункту 44.2, пункту 44.6, статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 пункту 138.1 статті 138, підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 ПК України; пунктів 4.25, 4.47-4.48 Концептуальної основи фінансової звітності, виданої РМСБО у вересні 2010, параграфа 7 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 “Подання фінансової звітності”, Параграфів 10, 12 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 8 “Облікові політики, зміни в облікових оцінках та помилки”“), Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 “Дохід”, заниженно податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету на загальну 2 223 034,00 грн, в тому числі за 2021 рік – 585 686,00 грн, за 2022 рік – 1 247 417,00 грн, за 2023 рік – 389 931,00 грн та заниження від`ємного значення об`єкту оподаткування визначеного на кінець перевірюваного періоду в сумі 3 375 769,00 грн;
- пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138, пункту 2 статті 3, пункту 1, пункту 2, пункту 8 статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 №996-ХІV, пункту 1.2, пункту 2.2, пункту 2.15, пункту 2.16 та пункту 3.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, встановлено заниження відрахування частини чистого прибутку на загальну суму 8 342 074,00 грн, в тому числі за 2021 рік в загальній сумі 2 225 238,00 грн, 2022 рік в загальній сумі 5 544 077,00 грн, за 2023 рік в загальній сумі 572 759,00 грн;
- підпункту 14.1.36 підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту 198.1, підпункту 198.3, пункту 189.9 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість всього на суму 554 997,53 грн, в т.ч. за січень 2022 в сумі 21 932,49 грн, лютий 2022 в сумі 109 304,41 грн, вересень 2022 в сумі 79 678,26 грн, квітень 2023 в сумі 45 524,02 грн, за жовтень 2023 в сумі 298 558,35 грн;
- пункту 201.1 статті 201, пункту 201.10 статті 201 ПК не зареєстровано в установлені строки в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, які підлягають складанню відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України на загальну суму 290 065,80 грн, в тому числі за жовтень 2023 року – 290 065,80 грн;
- підпункту “б” пункту 176.2 статті 176 розділу IV ПК України та підпункту 3.1 пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556 (із змінами внесеними наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2020 № 773, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.12.2020 за №1304/35587), у результаті чого з недостовірними відомостями (з помилками) подані податковим агентом до податкового органу Податковий розрахунок за формою 1ДФ за IV квартали 2019 року та Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (додаток 4 ДФ) за ІІІ та IV квартали 2021 року, І, ІІ, ІІІ та IV квартали 2022 року, І та IV квартали 2023 року (не вірно вказані реєстраційні номера облікових карток платників податку, яким виплачували доходи). Вказані недостовірні відомості (помилки) у Податкових розрахунках (форми 1 ДФ та 4 ДФ) призвели до зміни платників податку;
- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 та підпункту “а” пункту 176.2 статті 176 розділу IV ПК України, у результаті чого не сплачено (не перераховано) до бюджету у встановлені ПК України терміни (не своєчасно перерахована) податок на доходи з фізичних осіб (далі – ПДФО) на загальну суму 12 486 855,40 грн, в тому числі: залишок не сплаченого до бюджету ПДФО станом на 01.10.2018 - 3 821 428,67 грн (із них: 359 278,06 грн - ПДФО за квітень 2018 року; 470 514,61 грн - ПДФО за травень 2018 року; 608 412,56 грн - ПДФО за червень 2018 року; 630 362,13 грн - ПДФО за липень 2018 року; 737 993,21 грн. - ПДФО за серпень 2018 року та 1 014 868,10 грн (у термін - 26.10.2018) - ПДФО за вересень 2018 року), у термін 12.11.2018 року - 560 983,44 грн ПДФО за жовтень 2018 року; у термін 07.12.2018 - 518 608,73 грн ПДФО за листопад 2018 року; у термін 04.01.2019 - 812 529,47 грн ПДФО за грудень 2018 року; у термін 07.02.2019 - 562 686,88 грн ПДФО за січень 2019 року; у термін 07.03.2019 - 537 836,60 грн ПДФО за лютий 2019 року; у термін 05.04.2019 - 596 410,02 грн ПДФО за березень 2019 року; у термін 07.05.2019 - 581 676,03 грн ПДФО за квітень 2019 року; у термін 14.06.2019 - 410 421,31 грн ПДФО за травень 2019 року; у термін 19.07.2019 - 646 220,88 грн ПДФО за червень 2019 року; у термін 09.08.2019 - 629 448,47 грн ПДФО за липень 2019 року; у термін 09.09.2019 - 677 508,45 грн ПДФО за серпень 2019 року; у термін 10.10.2019 - 521 752,39 грн ПДФО за вересень 2019 року; у термін 07.11.2019 - 553 569,78 грн ПДФО за жовтень 2019 року; у термін 06.12.2019 - 396 198,91 грн ПДФО за листопад 2019 року; у термін 08.01.2020 - 309 029,01 грн ПДФО за грудень 2019 року та у термін 07.02.2020 - 350 546,36 грн ПДФО за січень 2020 року.
Відтак, у зв`язку з встановленими під час перевірки порушеннями, на підставі акта перевірки, контролюючим органом було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24.03.2025 №0094490706, від 24.03.2025 №0094352408, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 968 029,48 грн та 651 785,77 грн пені, відповідно до підпунктів 129.1.1, 129.1.4 пункту 129.1 статті 129 ПК України (том 1 зворот арк. спр. 13-14), від 24.03.2025 №0094980706, від 24.03.2025 №0095020706 яким застосовані штрафні санкції в розмірі 3400,00 грн (том 1 зворот арк. спр. 22-23), від 24.03.2025 №0094372408 форми “ПС”, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 1020,00 грн (том 1 арк. спр. 12), від 24.03.2025 №0094760706.
ДП “Волиньторф” не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, подано скаргу до ДПС України та рішенням №16471/6/99-00-06-01-01-06 від 06.06.2025 адміністративну скаргу ДП “Волиньторф” задоволено частково, податкові повідомлення-рішення від 24.03.2025 №0094490706, від 24.03.2025 №0094352408, від 24.03.2025 №0094372408 скасовано в частині встановлених порушень по взаємовідносинах з ТОВ “Вінтрейд-Д”, решту податкових повідомлень-рішень залишено без змін (том 1 арк. спр. 94-101).
За наслідками рішення ДПС України відповідачем винесено нові податкові повідомлення-рішення від 09.06.2025 №00178680706 яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) на суму 290 066,00 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 72516,50 грн (том 1 арк. спр. 26), від 09.06.2025 №00178690706 яким збільшено суму грошового зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на суму 7 282 347,00 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 1 820 586,75 грн (том 1 арк. спр. 27-28), від 09.06.2025 №00178700706 яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності) на суму 1 984 595,00 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 496 148,75 грн (том 1 зворот арк. спр. 28-29).
Позивач, ДП “Волиньторф”, вважаючи винесені податкові повідомлення-рішення, а саме: від 24.03.2025 №0094372408, від 24.03.2025№0094352408, від 24.03.2025 №0095020706, від 09.06.2025 №00178680706, від 09.06.2025 №00178690706, від 09.06.2025 №00178700706 протиправними, звернулося із даним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).
Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.
Наказ про проведення документальної позапланової перевірки з підстав, зазначених у цьому підпункті, видається: у разі розгляду заперечення до акта перевірки, - контролюючим органом, який проводив перевірку; під час проведення процедури адміністративного оскарження - контролюючим органом вищого рівня, який розглядає скаргу платника податків;
На підставі зазначеного у цьому пункті наказу контролюючим органом, якому доручено здійснення перевірки, додатково видається наказ у порядку, передбаченому пунктом 81.1 статті 81 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що документальна позапланова перевірка ДП “Волиньторф” була проведена відповідно до наказу ГУ ДПС у Волинській області від 23.12.2024 №4287-п на підставі пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України, у зв`язку з поданням позивачем заперечення від 10.12.2024 №48798/6 на акт документальної позапланової виїзної перевірки від 18.11.2024 №32291/07-06/00426302 (том 1 арк. спр. 205).
Разом з тим, як вірно вказано судом першої інстанції, що позивач не заперечує наявність правових підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки.
Щодо встановлених ГУ ДПС у Волинській області порушень, які були виявлені під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення перевірки посадовими особами відповідача встановлено, що за 2021 та 2022 роки ДП “Волиньторф” не сплачено (будь які документи щодо оплати грошовими коштами, або іншого виду оплат взаємозалік, бартер, зарахування зустрічних вимог, передача в рахунок оплати активів інших ніж грошові кошти відсутні) 3,5% чистого доходу від реалізації продукції, на користь УКТП “Укрторф” зокрема за 2021 рік на загальну суму 4 109 630,00 грн (117 418 000*3,5% = 4 109 630,00 грн) за 2022 рік на загальну суму 5 875 520 грн (167 872 000*3,5% = 5 875 520 грн).
Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що рішенням Ради УКТП “Укрторф” від 21.10.2021 протокол № 1/2021 (том 1 арк. спр. 216-218) затверджено Статут Концерну (далі – Статут) (том 1 арк. спр. 103-106).
Відповідно до Статуту УКТП “Укрторф” є господарським об`єднанням підприємств, створений рішенням установчої конференції працівників трудових колективів підприємств торфяної промисловості від 14.07.1990. Концерн має статус юридичної особи, відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатки та штампи із своїм найменуванням та ДП “Волиньторф” є його учасником (пункти 1.1 та 2.1 Статуту).
Згідно з пунктом 3.4 Статуту учасники Концерну зобов`язані, серед іншого, сплачувати обов`язкові відрахування, в розмірі 3,5% чистого доходу від реалізації продукції, у порядку, затвердженому рішенням Правління Концерну.
Як встановлено судом, в ході перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області представнику позивача вручено запит про надання документів до перевірки від 03.02.2025 № б/н , а саме:
“ 1) Надати пояснення та документальне підтвердження щодо здійснення відрахувань на користь Українського концерну торф`яної промисловості “Укрторф” в 2021 – 2022 роках: первинні документи щодо нарахування, первинні документи щодо виплати, акти звірки, які підтверджують наявність заборгованості, інші первинні документи з вказаного питання. У випадку якщо такі нарахування не здійснювалися надати пояснення, щодо причин відсутності нарахувань.
Крім того, необхідно надати первинні бухгалтерські документи, щодо нарахування внесків у 2023 р., які залишаються ненаданими станом на 03.02.2025р.” (том 1 арк. спр. 214).
ДП “Волиньторф” на вищезазначений запит надано відповідь листом від 04.02.2025 №2, де вказано, що: “В 2021-2022 відрахування внеску до Українського концерну торф`яної промисловості “Укрторф” нами не нараховувалося та не відносилося на витрати із-за відсутності наявного Статуту УКТП “Укрторф”, де зазначалася ставка самого відрахування. В 2024 році також не проводили нарахування у зв`язку із тим, що ДП “Волиньторф” як цілісний майновий комплекс приватизували та згідно чого всі активи і пасиви перейшли до правонаступника ТОВ “Агробіостандарт”.
В 2023 році бухгалтер ДП “Волиньторф” на підставі отриманого Статуту УКТП “Укрторф” бухгалтерським проведенням ДТ949 КТ682 нарахував внески у розмірі 3,5% від доходу реалізованої продукції, а саме брикетів торфових. Суму доходу без ПДВ брали зі звітів реалізованої продукції, лише брикетів торфових, та нарахували з неї 3,5% (звіт з реалізації додається)” (том 1 арк. спр. 215).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідно до пункту 3.4 Статуту, ДП “Волиньторф”, як учасник УКТП “Укрторф”, зобов`язаний сплачувати обов`язкові відрахування, в розмірі 3,5% чистого доходу від реалізації продукції, у порядку, затвердженому рішенням Правління УКТП “Укрторф”. Проте, на переконання суду, в матеріалах справи відсутнє рішенням Правління Концерну щодо затвердження порядку відрахування учасниками УКТП “Укрторф” чистого доходу від реалізації продукції в розмірі 3,5%, а тому підстави для здійснення таких відрахувань у позивача відсутні.
Поряд з цим, є обґрунтованим посилання позивача щодо безпідставного проведення нарахування 3,5% чистого прибутку від реалізації торфопродукції за весь 2021 рік, а не з моменту прийняття рішення Радою Концерну, оформленого протоколом № 1/2021 щодо затвердження Статуту, тобто з 21.10.2021.
Слід зазначити, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV).
Згідно статті 1 Закону № 996-XIV активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Поряд з цим дохід у Концептуальній основі складання та подання фінансових звітів визначено як збільшення економічних вигід протягом облікового періоду у вигляді надходження або збільшення корисності активів чи зменшення зобов`язань, що веде до збільшення власного капіталу, крім випадків, пов`язаних із внесками учасників власного капіталу. Дохід включає як дохід від звичайної діяльності, так і прибуток від інших операцій. Дохід від звичайної діяльності є доходом, який виникає в ході звичайної діяльності суб`єкта господарювання і позначається різними назвами, а саме: продаж, гонорари, відсотки, дивіденди та роялті.
Міжнародний стандарт бухгалтерського обліку 18 (МСБО 18) Дохід (далі - МСБО 18 “Дохід”) визначає обліковий підхід до доходу, який виникає в результаті певних типів операцій та подій.
Згідно пункту 7 МСБО 18 “Дохід” дохід - це валове надходження економічних вигід протягом періоду, що виникає в ході звичайної діяльності суб`єкта господарювання, коли власний капітал зростає в результаті цього надходження, а не в результаті внесків учасників власного капіталу.
Справедлива вартість - це сума, за якою можна обміняти актив або погасити заборгованість в операції між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами.
Дохід має оцінюватися за справедливою вартістю компенсації, яка була отримана або підлягає отриманню (пункт 9 МСБО 18 “Дохід”).
Відповідно до пункту 10 МСБО 18 “Дохід” сума доходу, яка виникає в результаті операції, як правило, визначається шляхом угоди між суб`єктом господарювання та покупцем або користувачем активу. Вона оцінюється за справедливою вартістю отриманої компенсації або компенсації, яка має бути отримана з урахуванням суми будь-якої торговельної знижки чи знижки з обсягу, що надаються суб`єктом господарювання.
В той же час, згідно пунктів 4.2, 4.3, 4.4 Концептуальної основи фінансової звітності (ухваленою Радою МСБО у вересні 210 року) (далі - Концептуальна основа) фінансові звіти відображають фінансові результати операцій та інших подій, об`єднуючи їх в основні класи згідно з економічними характеристиками. Ці основні класи мають назву “елементи фінансових звітів”. Елементами, що безпосередньо пов`язані з визначенням фінансового стану в балансі, є активи, зобов`язання та власний капітал. Елементами, які безпосередньо пов`язані з оцінкою діяльності в звіті про прибутки та збитки, є доходи та витрати. Звіт про зміни у фінансовому стані, як правило, відображає елементи звіту про прибутки та збитки, а також зміни в елементах балансу; відповідно, ця Концептуальна основа не визначає елементів, притаманних винятково цьому звітові.
Подання цих елементів у балансі і звіті про прибутки та збитки пов`язане з процесом більш детальної класифікації. Наприклад, активи й зобов`язання можна класифікувати відповідно до їхньої структури або функції в діяльності суб`єкта господарювання з метою відображення інформації у вигляді, що є найбільш корисним для прийняття економічних рішень користувачами.
Активи, зобов`язання та власний капітал - це елементи, які безпосередньо пов`язані з оцінкою фінансового стану. Вони визначаються так: а) актив - це ресурс, контрольований суб`єктом господарювання в результаті минулих подій, від якого очікують надходження майбутніх економічних вигід до суб`єкта господарювання; б) зобов`язання - теперішня заборгованість суб`єкта господарювання, яка виникає внаслідок минулих подій і погашення якої, за очікуванням, спричинить вибуття із суб`єкта господарювання ресурсів, котрі втілюють у собі майбутні економічні вигоди; в) власний капітал - це залишкова частка в активах суб`єкта господарювання після вирахування всіх його зобов`язань.
Визначення активу і зобов`язання встановлює їхні основні ознаки, але не намагається встановити критерії, яким вони повинні відповідати перед визнанням їх у балансі. Таким чином, визначення охоплює статті, що не визнаються в балансі як активи або зобов`язання, оскільки вони не відповідають критеріям визнання, які обговорюються в параграфах 82 - 98. Зокрема, прогнозування збільшення або зменшення майбутніх економічних вигід повинно бути достатньо певним, щоб відповідати критерію ймовірності в параграфі 83 перед визнанням активу або зобов`язання.
Так, в силу вимог пунктів 4.6-4.7 Концептуальної основи оцінюючи, чи відповідає стаття визначенню активу, зобов`язання або власного капіталу, необхідно звернути увагу на сутність та економічну реальність, а не лише на їхню юридичну форму. Наприклад, у разі фінансової оренди сутність та економічна реальність такі, що орендар здобуває економічну вигоду від користування орендованими активами протягом більшої частини строку їхньої корисної експлуатації в обмін на прийняття зобов`язання сплатити за право користування суму, яка приблизно дорівнює справедливій вартості активу і пов`язаним з ним витратам. Отже, фінансова оренда веде до виникнення статей, що відповідають визначенню активу та зобов`язання і визнаються як такі в балансі орендаря.
Баланси, складені відповідно до Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку, можуть містити статті, що не відповідають визначенню активу або зобов`язання і не визнаються як частина власного капіталу. Однак визначення, наведені в параграфі 49, мають становити основу для перегляду існуючих Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку в майбутньому та формулювання наступних стандартів.
Відповідно до пунктів 4.15-4.17 Концептуальної основи, основна характеристика зобов`язання полягає в тому, що суб`єкт господарювання має теперішню заборгованість. Зобов`язання - це обов`язок чи відповідальність діяти або робити певним чином. Зобов`язання можуть мати юридичну силу внаслідок контрактних зобов`язань або законодавчих вимог. Як правило, так буває, коли йдеться, наприклад, про кредиторську заборгованість за отримані товари та послуги. Але зобов`язання також виникають у результаті повсякденної ділової практики, традиції та бажання підтримувати добрі ділові стосунки або діяти справедливо. Якщо, наприклад, суб`єкт господарювання вирішує змінити політику і виправити недоліки своєї продукції, які виявилися після закінчення гарантійного строку, суми очікуваних витрат щодо вже реалізованих товарів вважатимуться зобов`язанням суб`єкта господарювання.
Треба розрізняти існуючі та майбутні зобов`язання. Рішення управлінського персоналу суб`єкта господарювання придбати активи в майбутньому саме собою не веде до виникнення зобов`язання. Як правило, зобов`язання виникає тільки тоді, коли актив отримано або коли суб`єкт господарювання укладає невідмовну угоду придбати актив. В останньому випадку невідмовність угоди означає, що економічні наслідки невиконання зобов`язання, наприклад, у зв`язку зі штрафними санкціями, не дадуть суб`єктові господарювання можливості уникнути вибуття ресурсів на користь іншої сторони.
Погашення існуючого зобов`язання, як правило, означає, що суб`єкт господарювання віддає ресурси, які втілюють економічні вигоди, з метою задоволення претензій іншої сторони. Погашення існуючого зобов`язання може здійснюватися різними способами, наприклад, шляхом: а) сплати грошових коштів; б) передачі інших активів; в) надання послуг; г) заміни даного зобов`язання іншим зобов`язанням; ґ) перетворення даного зобов`язання на власний капітал.
Зобов`язання може бути погашене й іншим шляхом, наприклад, якщо кредитор відмовляється від своїх прав або позбувається їх.
З врахуванням обставин справи судом першої інстанції вірно встановлено відсутність будь-яких зобов`язань між ДП “Волиньторф” та УКТП “Укрторф”, що сторонами не заперечується. Відтак, несплата позивачем на користь УКТП “Укрторф” 3,5% чистого доходу від реалізації продукції не може визнаватись як дохід, в розумінні статті 1 Закону № 996-XIV та пункту 7 МСБО 18 “Дохід”.
Крім цього, як встановлено актом перевірки, згідно даних Звітів про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2) поданих до ГУ ДПС у Волинській області за 2021 рік (реєстраційний номер №9432639930 від 04.03.2022), в рядку 2000 “Чистий дохід” відображено суму чистого доходу 117 418 000,00 грн та за 2022 рік (реєстраційний номер №9309334649 від 02.03.2023) в рядку 2000 “Чистий дохід” відображено суму чистого доходу 167 872 000,00 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, що представник відповідача у судовому засіданні не заперечила, що під час проведення документальної перевірки контролюючим органом не встановлено жодних порушень щодо повноти та правильності нарахування, а також сплати податків на зазначені в рядку 2000 “Чистий дохід” у Звітах про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) (форма №2) за 2021-2022 роки суми.
Відтак суд першої інстанції вірно вказав, що 3,5% чистого доходу від реалізації продукції були відображені у вказаних Звітах про фінансові результати (у зв`язку із відсутністю підстав для їхнього відрахування на користь УКТП “Укрторф”), на зазначені суми здійснювалось нарахування та відбувалась сплата податків. Додаткове нарахування відповідачем доходу за 2021 - 2022 роки, як суми безоплатно отриманих активів у розмірі 9 985 150 грн, а тому числі за 2021 рік - 4 109 630 грн (117 418 000*3,5% = 4 109 630 грн) та за 2022 рік – 5 875 520 грн (167 872 000*3,5% = 5 875 520 грн), свідчить про задвоєння контролюючим органом визначення фінансового результату до оподаткування на ці ж суми.
Іншими словами, ГУ ДПС у Волинській області фактично здійснив подвійне нарахування доходу за 2021 – 2022 роки на загальну суму 9 985 150 грн, оскільки суми, зазначені в рядку 2000 “Чистий дохід” у Звіті про сукупний дохід за 2021 рік (реєстраційний номер №9432639930 від 04.03.2022) - 117 418 000 грн та за 2022 рік (реєстраційний номер №9309334649 від 02.03.2023) - 167 872 000 грн вже включають в собі 3,5% чистого доходу від реалізації продукції, які не відраховувались позивачем під час визначення фінансового результату до оподаткування.
Разом з тим суд першої інстанції правильно вказав, що контролюючим органом не встановлено порушень у діях позивача щодо здійснення відрахувань на користь УКТП “Укрторф” у розмірі 3,5% від доходу від реалізації продукції за 2023 рік (проведення Дт 949 – Кт 682), а тому, у зв`язку з відсутністю встановлених порушень, ця операція не підлягає подальшому дослідженню судом.
Враховуючи наведене колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанеції, що податкове повідомлення-рішення від 09.06.2025 №00178700706 в частині донарахування податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державний власності на суму 1 558 272,00 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 389 568,00 грн (25%) є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім цього в ході проведення перевірки ДП “Волиньторф” за період з 01.01.2021 по 22.08.2024 відповідачем встановлено розбіжності між даними реєстру кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показниками звіту про фінансовий результат, зокрема за 2023 рік у рядку 2180 “Інші операційні витрати” відображено 37 439 000,00 грн. Згідно даних бухгалтерського обліку (бухгалтерське проведення Дебет рахунка 791 “Результат операційної діяльності” - Кредит рахунків 94 “Інші витрати операційної діяльності” за 2023 рік підприємством понесено витрат в сумі 36 993 134,00 грн. Розбіжність становить 445 866,00 грн зведені дані наведено в додатку 6 до акту перевірки).
Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування, платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону №996-XIV інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. 
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи (частина восьма статті 9 Закону №996-XIV). 
Згідно пункту 3.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку записи у первинних документах, регістрах бухгалтерського обліку, створених у паперовій формі (затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88) облікові регістри – це носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів тощо, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, під час перевірки, в Наказі про облікову політику підприємства, серед іншого, зазначено, що до складу інших операційних витрат включаються витрати, які виникли під час звичайної діяльності (крім фінансових, адміністративних, витрат на збут), але не пов`язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією продукції, а саме: 
- собівартість реалізованих інших виробничих запасів і товарів, якщо дані операції не входять до основної діяльності Підприємства; 
- витрати від операційної курсової різниці, пов`язаних з операційною діяльністю Підприємства; - визнані штрафи, пені, неустойки; 
- витрати на оплату праці, яка не включена до собівартості (лікарняні за рахунок підприємства, винагорода за загальні результати роботи по підсумках року, винагорода за вислугу років, матеріальна допомога, одноразові виплати); 
- витрати на нарахування ЄСВ на зарплату, що не включена до собівартості; 
- інші витрати операційної діяльності.
Згідно звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2023 рік (Форма 2), в рядку 2180 “Інші операційні витрати” ДП “Волиньторф” вказав суму у розмірі 55 601 000 грн (том 1 арк. спр. 225), тоді як перевірко встановлено, що згідно даних бухгалтерського обліку (бухгалтерське проведення Дебет рахунка 791 “Результат операційної діяльності” - Кредит рахунків 94 “Інші витрати операційної діяльності” за 2023 рік підприємством понесено витрат в сумі 36 993 134,00 грн. Розбіжність становить 445 866,00 грн, що відображено у додатку 6 до акту перевірки “Реєстри кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників фінансового результату до оподаткування в Податковій декларації з податку на прибуток і Звіті про фінансові результати (Звіті про сукупний дохід) (форма №2) ДП “ВОЛИНЬТОРФ” (код 00426302) за період з 01.01.2023 по 31.12.2023” (том 1 зворот арк. спр. 88-90).
Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 №893/4186) Рахунок 94 “Інші витрати операційної діяльності” має такі субрахунки: 
- 940 “Витрати від первісного визнання та від зміни вартості активів, які обліковуються за справедливою вартістю”; 
- 941 “Витрати на дослідження і розробки”; 
- 942 “Витрати на купівлю-продаж іноземної валюти”; 
- 943 “Собівартість реалізованих виробничих запасів”; 
- 944 “Сумнівні та безнадійні борги”; 
- 945 “Втрати від операційної курсової різниці”; 
- 946 “Втрати від знецінення запасів”; 
- 947 “Нестачі і втрати від псування цінностей”; 
- 948 “Визнані штрафи, пені, неустойки”; 
- 949 “Інші витрати операційної діяльності”. 
На субрахунку 944 “Сумнівні та безнадійні борги” узагальнюється інформація про нарахування резерву сумнівних боргів на заборгованість, яка є фінансовим активом (крім придбаної заборгованості та заборгованості, призначеної для продажу), про суму списаної безнадійної заборгованості в разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів та про суму списаної безнадійної заборгованості, щодо якої створення резерву сумнівних боргів не передбачено
Відповідно до рядка 7.5 вказаного додатку, до бухгалтерської проводки Дт 79 (фінансові результати) – Кт 944 (сумнівні та безнадійні борги) включено суму у розмірі 1 655 933 грн, що узгоджується із оборотами рахунку 9 за 2023 рік, які були надані позивачем під час проведення перевірки (том 2 арк. спр. 140-142). 
До вказаної суми, серед іншого, входить списання безнадійної заборгованості у розмірі 1 624 332,16 грн, яка складається із 879 725,76 грн та фігурує у оборотах рахунку 381 за 2023 рік із зазначенням у Кт 944 (сумнівні та безнадійні борги) (том 1 арк. спр. 158) та із 744 606,40 грн, яка фігурують у оборотах рахунку 386 за 2023 рік із зазначенням у Кт 944 (сумнівні та безнадійні борги) (том 1 арк. спр. 159).
Разом з тим сума у розмірі 487 216,00 грн знаходиться у Кт 683 (внутрішні розрахунки), тобто наведена сума, на переконання суду, не може включатись до суми витрат на формування резерву сумнівних боргів або резерву очікуваних кредитних збитків (зменшення корисності активів) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (пункт 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 ПК України).
З врахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що сума 487 216,00 грн., відображена у Кт 683 як внутрішні розрахунки, не може включатися до витрат на формування резерву сумнівних боргів чи списання безнадійної дебіторської заборгованості. Зазначений субрахунок фіксує виключно внутрішньогосподарські переміщення між підрозділами підприємства, які не утворюють дебіторської заборгованості у розумінні НП(С)БО, МСФЗ та пункту 139.2.1 статті 139 ПК України. Тому наведена сума не впливає на фінансовий результат та не може бути підставою для коригування у додатку РІ до податкової декларації з податку на прибуток.
Таким чином позивачем не обґрунтовано встановлену відповідачем розбіжність між даними реєстру кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показниками звіту про фінансовий результат за 2023 рік у розмірі 445 866,00 грн, а тому в порушення пункту 44.1, пункту 44.2, пункту 44.6 статті 44 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пункту 2 статті 3, пункту 1, пункту 2 та пункту 8 статті 9 Закону №996-ХІV, пункту 1.2, пункту 2.2, пункту 2.15, пункту 2.16 пункту 3.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, ДП “Волиньторф” завищено показники за 2023 рік на загальну суму – 445 866,00 грн та, відповідно, занижено показники у рядку 02 Декларації “Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності”.
Поряд з цим суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до пунктів 123.1 - 123.2 статті 123 ПК України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.
Вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відтак, з наведеного слідує, що накладення штрафу за пунктом 123.3 статті 123 ПК України можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника щодо не сплати повторно протягом 1095 календарних днів узгодженої суми грошового зобов`язання.
Відповідно до Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві” від 16.01.2020 №466-IX (далі - Закон №466) визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктами 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2-124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 ст. 125-1 ПК України, є встановлення контролюючими органами вини особи.
За приписами пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т.ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також слід зазначити, що ПК України не містить визначення поняття “вина”, однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1 та 112.2 статті 112 ПК України, відповідно до яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Крім того, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Отже, умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є: встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 123.2 та 123.3 статті 123 ПК України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу.
Разом з тим слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчиненні податкового правопорушення.
Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 160/24147/21.
Згідно з пунктом 109.3 статті 109 ПК України необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 ПК України.
В інших випадках, визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за пунктами 123.2-123.3 статті 123 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо декларування та сплати податкового зобов`язання.
Так, матеріалами справи підтверджується завищення показника за 2023 рік на загальну суму – 445 866,00 грн та, відповідно, заниження показників у рядку 02 Декларації “Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності”.
Проте, доказів того, що позивач умисно вчинив такі дії матеріали справи не містять та відповідачем таких не надано.
Акт перевірки також не містить обґрунтувань щодо наявності в діях позивача умислу на вчинення правопорушення.
В свою чергу, відсутність в акті перевірки інформації, яка характеризує таку ознаку виявленого діяння як умисність, вказує на необґрунтованість застосування пункту 123.2 статті 123 ПК України.
Таким чином, в даному випадку, має місце неправильне визначення позивачем суми податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності без умислу.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що штрафні санкції мали бути застосовані в розмірі 10% суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування згідно з пунктом 123.1 статті 123 ПК України.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, що дана позиція, про необхідність застосування відповідачем штрафних санкції в розмірі 10%, застосовується судом в контексті всіх порушень, встановлених під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки ДП “Волиньторф” і не потребує окремого детального обґрунтування в описі кожного з них.
Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що як наслідок, податкове повідомлення-рішення від 09.06.2025 №00178700706, в аспекті наведеного порушення, в частині донарахування податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державний власності на суму 80 256,00 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 8 025,60 грн (10%) є законним та скасуванню не підлягає. 
У зв`язку з необґрунтованістю застосування відповідачем пункту 123.2 статті 123 ПК України, вказане податкове повідомлення-рішення, в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 12 038,40 грн (15%), є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Волинській області під час проведення перевірки встановлено порушення вимог підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 ПК України ДП “Волиньторф” не відображено в податковій звітності з податку на прибуток податкові різниці, які збільшують фінансовий результат до оподаткування в загальній сумі – 548 985,00 грн, в тому числі за 2021 рік на суму 472 265,00 грн та за І-е півріччя 2024 року – 76 720,00 грн.
Перевіркою встановлено, що позивач бухгалтерськими проведеннями Дт 79 (фінансові результати) Кт 948 (визнані штрафи, пені та неустойки) за 2021 рік та І-е півріччя 2024 року віднесено до витрат в загальній сумі 548 985 грн. Дана сума не відображена в додатку РІ до рядка 03 РI Податкової декларацiї з податку на прибуток пiдприємств.
Згідно вимог підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 ПК України встановлено що, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму витрат від визнаних штрафів, пені, неустойок, відшкодування збитків, компенсації неодержаного доходу (упущеної вигоди), нарахованих відповідно до цивільного законодавства та цивільно-правових договорів, у тому числі у сфері зовнішньоекономічної діяльності, на користь осіб, які не є платниками податку (крім фізичних осіб, які є платниками податку на доходи фізичних осіб), та на користь платників податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до пункту 44 підрозділу 4 розділу XX “Перехідні положення” цього Кодексу, а також на суму штрафів, пені, нарахованих контролюючими органами та іншими органами державної влади за порушення вимог законодавства.
Судом встановлено, що висновок податкового органу щодо не відображення в податковій звітності з податку на прибуток податкові різниці, які збільшують фінансовий результат до оподаткування в загальній сумі 548 985,00 грн (за 2021 рік на суму 472 265,00 грн та за І-е півріччя 2024 року – 76 720,00 грн) здійснено виключно на підставі оборотів рахунку 948 за 2024 рік, відповідно до якого бухгалтерськими проведеннями Дт 79 (фінансові результати) - Кт 948 (визнані штрафи, пені та неустойки) віднесено до витрат суму в розмірі 76 720,00 грн (том 2 арк. спр. 148) та на підставі оборотів рахунку 9 за 2021 рік, відповідно до якого бухгалтерськими проведеннями Дт 79 (фінансові результати) - Кт 948 (визнані штрафи, пені та неустойки) віднесено до витрат суму в розмірі 472 265,00 грн (том 2 арк. спр. 152).
Позивач зазначає, що фактична сума штрафних санкцій, що підлягає відображенню у додатку РІ згідно з підпунктом 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 ПК України ПК України, становить лише 242 542,96 грн, із якім ДП “Волиньторф” погоджується і визнає правомірність нарахування податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державний власності на суму 43 657,73 грн (242 542,96 грн х 18%). Решта суми є іншими витратами, які не формують податкових різниць.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, у позовній заяві представник ДП “Волиньторф” зазначив, що в 2021 році сума витрат становила 472 246,51 грн, який: погашення пені за користування розстрочкою минулих років – 30 000,00 грн; погашення заборгованості згідно постанови про відкриття виконавчого впровадження ВП №64855466 (стягнення на користь ТОВ “Біоеталон”) – 8 188,01 грн; сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 06.04.2021 №3027/03-20-18-09/00426302 – 2040,00 грн; плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмі, вагові або габаритні параметри яких перевищують норму – 8654,85 грн; погашення заборгованості згідно постанови про відкриття виконавчого впровадження ВП №64855466 (стягнення на користь ТОВ “Біоеталон”) – 31 525,08 грн; сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 14.05.2021 №4035/03-20-18-09/00426302 – 1020,00 грн; сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 08.06.2021 №4683/03-20-18-09/00426302 – 1020,00 грн; неправильно використані страхові кошти згідно вхідного листа №148 від 25.08.2021 – 17 916,15 грн; сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 13.09.2021 №7346/03-20-18-09/00426302 – 1020,00 грн; сплата грошових зобов`язань по акту перевірки від 22.09.2021 №7767/03-20-18-09/00426302 – 1020,00 грн; відшкодування нанесених державі збитків згідно вхідного листа №161/1 від 14.09.2021 – 113 567,30 грн; погашення заборгованості з ПДФО згідно рішення і договору про розстрочення податкового боргу №3 від 21.01.2020 – 218 862,88 грн; погашення заборгованості з ПДФО згідно рішення і договору про розстрочення податкового боргу №3 від 21.01.2020 – 4544,88 грн; штраф по декларації ПДВ за грудень 2020 року – 32 866,41 грн. Разом із тим, за І-е півріччя 2024 року сума витрат становила 76 720,00 грн – оплата заборгованості по рішенню суду згідно наказу про примусове виконання рішення від 22.02.2024 №903/1013/23.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, вказане порушення контролюючим органом було встановлено виключно на підставі аналізу здійснено виключно на підставі оборотів рахунку 948 за 2024 рік та на підставі оборотів рахунку 9 за 2021 рік, без дослідження первинних документів, які є ключовими для встановлення порушення вимог підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 ПК України, що представником контролюючого органу не заперечувалось.
Суть документальної перевірки полягає саме у перевірці первинних бухгалтерських та податкових документів, які підтверджують правильність нарахування платником податків податкових зобов`язань, та такі висновки не можуть ґрунтуватись на припущеннях.
Разом з тим, як встановлено судо першої інстанції, в судовому засіданні представник ГУ ДПС у Волинській області зазначила щодо правильності доводів представника позивача в частині необхідності відображення у додатку РІ виключно суми витрат від визнаних штрафів, пені, неустойок, відшкодування збитків, компенсації неодержаного доходу (упущеної вигоди) та погодилась, що не вся сума, зазначена в оборотах рахунку 948 за 2024 рік та оборотах рахунку 9 за 2021 рік є такими витратами.
Відтак, враховуючи наведені факти, а також визнання позивачем правильності донарахування податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державний власності в сумі 43 657,73 грн (242 542,96 грн х 18%) суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про правомірність донарахування податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державний власності на суму 43 657,73 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4 365,77 грн (10%), а тому, в контексті даного порушення, податкове повідомлення-рішення від 09.06.2025 №00178700706 в частині донарахування податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державний власності на суму 41 350,27 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 16 886,23 грн є протиправним та підлягає скасуванню.
Також в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки Маневицького торфозаводу – філії ДП “ Волиньторф” (філія не є платником ПДВ та не подає декларації, але реєструє податкові накладні та передає документи і дані щодо оподатковуваних операцій основному підприємству для включення до декларації) встановлено, що в жовтні 2023 року відповідно до Наказу №245 від 07.11.2022 “Про створення постійно діючої комісії по списанню основних засобів, товарно-матеріальних цінностей”, відбулася ліквідація/списання основних засобів - вартість які обліковувались на 103 рахунку “Будинки та споруди” на загальну суму 1 450 329,00 грн.
Як встановлено податковим органом та підтверджується матеріалами справи, на балансі ДП “Волиньторф” обліковуються 4-х квартирний житловий будинок з господарським спорудами за місцезнаходженням: вулиця Бойка, будинок 1, селище Маневичі, Камінь-Каширський район, Волинська область. Усі квартири у вказаному будинку приватизовані мешканцями. Для врегулювання питання стосовно вищевказаних об`єктів соціальної інфраструктури ДП “Волиньторф” застосовано Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №301.
Комісія, утворена згідно наказу ДП “Волиньторф” №245 від 07.11.2022, та погодження Фонду Державного майна України від 14.06.2023 № 10-47-14799 (том 2 арк. спр. 136), склали акт про списання багатоквартирного будинку, що розміщений за адресою: вулиця Бойка, будинок 1, селище Маневичі, Камінь-Каширський район, Волинська область, з балансу державного підприємства “Волиньторф” - код 00426302. 
Вартість активів: первісна (переоцінена) вартість багатоквартирного будинку 7 125 943,00 грн. Знос (амортизація) будинку на 01.10.2023– 5 670 586 грн.
ГУ ДПС у Волинській області встановлено списання основних засобів (житловий будинок) по рахунку 976 “Списання необоротних активів” в сумі – 1 450 329,00 грн. В подальшому по даній господарській операції було здійснено наступні бухгалтерські проведення: Дт 976 - Кт 10 на суму – 1 450 329,00 грн, що підтверджується головною книгою Маневицького торфзаводу за 2023 рік (том 2 арк. спр. 134-135).
Відповідно до пункту 189.1. статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами, як власника, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. При цьому, відповідно до підпункту “д” цього підпункту постачанням товарів також вважаються ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника.
База оподаткування при самостійній ліквідації основних засобів визначається відповідно до пункту 189.9 статті 189 ПК України де передбачено, що у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.
Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.
Згідно підпункту 14.1.9 пункту 14.1 статті 14 ПК України, залишкова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів для цілей розділу III - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається, як різниця між первісною вартістю і сумою розрахованої амортизації відповідно до положень розділу III ПК України.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість (далі – ПДВ) за операцією з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку, як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Таким чином операції із списання (ліквідації) основних виробничих засобів або невиробничих засобів прирівняні до операцій з постачання товарів, які є об`єктом оподаткування ПДВ та відповідно оподатковуються податком у загальновстановленому порядку за ставкою 20 відсотків. При цьому, база оподаткування ПДВ за такими операціями визначається відповідно до пункту 189.9 статті 189 ПК України, а саме за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 640/19418/20.
Верховний Суд в постанові від 11.09.2025 у справі №420/11672/24 сформував правовий висновок, за яким знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у іншій спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням, є підставою для звільнення від оподаткування (не є постачанням товарів), за умови подання відповідного документу платником податків про знищення, розібрання або перетворення.
Суд першої інстанції вірно вказав, що долучений до матеріалів справи лист Фонду Державного майна України від 14.06.2023 № 10-47-14799 не доводить жодної із обставин, покладених в основу звільнення від оподаткування (знищення, розібрання, перетворення).
На переконання позивача, житловий будинок не є основним засобом, оскільки не використовується в господарській діяльності. 
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України, основні засоби – це матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 р. за №893/4186) до основних засобів належать матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів і послуг, виконання робіт, надання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).
Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 “Основні засоби” (далі - НП(С)БО 7) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (далі - основні засоби), а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності.
Відповідно до НП(С)БО 7 основні засоби – матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, виконання робіт і надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).
Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність – це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що поняття господарської діяльності охоплює не тільки процес виготовлення/реалізації продукції, а й реалізацію низки інших функцій, що забезпечують процес виробництва, реалізації тощо. Таким чином, житловий будинок міг і не використовуватися безпосередньо в процесі виробництва, однак обліковувався на балансі підприємства задля здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, що у свою чергу прямо впливають на процес господарської діяльності.
Згідно пункту 6 НП(С)БО 7 “Основні засоби” об`єкт основних засобів визнається активом, якщо існує імовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди від його використання та вартість його може бути достовірно визначена.
Відтак суд першої інстанції правильно вказав, що сам факт обліку житлового будинку на балансі підприємства свідчить про те, що підприємство визнало його своїм активом та відобразило у своїй фінансовій звітності. До того ж позивачем під час проведення перевірки надавались реєстр нарахувань амортизаційних відрахувань по Маневицькому торфозаводу на 2022 рік, де зазначений житловий будинок вказаний за інвентаризаційним номером 493 та значиться як основний засіб (том 2 арк. спр. 132-133).
Враховуючи наведені обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підприємство зобов`язане було нарахувати податкові зобов`язання відповідно до підпункту “г” пункту 198.5 статті 198 ПК України на дату встановлення факту списання основних засобів, виходячи з бази оподаткування, визначеною пунктом 189.9 статті 189 ПК України.
Відтак, в порушення пункту 189.9 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України ТОВ “Волиньторф” занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 290 065,80 грн.
Слід зазначити, що за приписами пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів/послуг, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.
Згідно пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами “а” - “г” пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Крім цього, згідно пунктів 33-34 НП(С)БО 7 “Основні засоби” об`єкт основних засобів вилучається з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок безоплатної передачі або невідповідності критеріям визнання активом. Фінансовий результат від вибуття об`єктів основних засобів визначається вирахуванням з доходу від вибуття основних засобів їх залишкової вартості, непрямих податків і витрат, пов`язаних з вибуттям основних засобів.
Згідно абзацу 4 пункту 138.1 статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів та/або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.
Таким чином, в порушення пункту 44.2 статті 44 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.1 статті 138 ПК, ДП “Волиньторф” занижено різниці, на які збільшується фінансовий результат на суму витрат від списання необоротних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (абзац 4 пункту 138.1 статті 138 розділу ІІІ ПК України), а саме на 1 450 329,00 грн за 2023 рік.
Як наслідок, суд першої інстанції підставно вважав податкове повідомлення-рішення від 09.06.2025 №00178700706, в аспекті наведеного порушення, в частині донарахування податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державний власності на суму 261 059,00 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 26 105,90 грн (10%) є законним та скасуванню не підлягає. В частині ж застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 39 158,85 грн (15%) - безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у зв`язку із доведеністю наявності порушення пункту 189.9 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України, повідомлення-рішення від 09.06.2025 №00178680706 в збільшенні зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) у розмірі 290 066,00 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 29 006,60 грн (10%) є правомірним, однак в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 43 509,90 грн підлягає скасуванню через необхідність застосування пункту 123.1 статті 123 ПК України.
Враховуючи наведені обставини, через порушення пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 ПК України щодо не здійснення реєстрації в установлені строки в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні з врахуванням вимог пункту 52.1 статті 52 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на податкові зобов`язання з податку на додану вартість по операціям визначених підпунктами “а” - “г” пункту 198.5 статті 198 ПК України на загальну суму податку на додану вартість на суму 290 065,80 грн, податкове повідомлення-рішення від 24.03.2025 №0095020706 на загальну суму штрафу 3 400,00 грн скасуванню не підлягає.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2021 №138 затверджено Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, згідно із яким частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (крім державних некомерційних підприємств, державного підприємства обслуговування повітряного руху України “Украерорух” відповідно до Закону України “Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів”, державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України “Про наукову і науково-технічну діяльність” належать до наукових установ, науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств “Міжнародний державний центр “Артек” і “Український дитячий центр “Молода гвардія”) до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, за результатами фінансово-господарської діяльності починаючи з 1 січня 2019 р. у розмірі 90 відсотків, з 1 січня 2020 р. - у розмірі 80 відсотків.
Внаслідок порушень, встановлених документальної виїзною перевіркою ДП “Волиньторф” виявлено порушення пункту 1 вказаного Порядку, пункту 2 статті 3, пунктів 1, 2 та 8 статті 9 Закону, пункту 1.2, пункту 2.2, пункту 2.15, пункту 2.16 та пункту 3.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, встановлено заниження відрахування частини чистого прибутку на загальну суму 7 282 327,00 грн, у тому числі за 2021 рік в загальній сумі 2 225 238,00 грн, 2022 рік в загальній сумі 4 700 416,00 грн, за 2023 рік в загальній сумі 356 693,00 грн.
Таким чином, враховуючи часткове підтвердження встановлених контролюючим органом порушень податкового законодавства, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.06.2025 №00178690706 на суму збільшення частини чистого прибутку (доходу господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх організацій), а саме 6 925 654,00 грн та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 784 917,45 грн. Дане податкове повідомлення-рішення в частині збільшення частини чистого прибутку (доходу господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх організацій) на суму 356 693,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 35 669,30 грн (10%) є законним та скасуванню не підлягає.
Також перевіркою дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) до бюджету ПДФО встановлено, що ДП “Волиньторф” у період з 01.10.2018 по 28.02.2020 в порушення підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 та підпункту “а” пункту 176.2 статті 176 ПК України не перерахувало до бюджету у встановлені ПК України терміни (не своєчасно перераховувала до бюджету) податок на доходи з фізичних осіб на загальну суму 12 486 855,40 грн, в тому числі: залишок не сплаченого до бюджету ПДФО станом на 01.10.2018 у розмірі 3 821 428,67 грн (із них: 359 278,06 грн - ПДФО за квітень 2018 року; 470 514,61 грн - ПДФО за травень 2018 року; 608 412,56 грн - ПДФО за червень 2018 року; 630 362,13 грн - ПДФО за липень 2018 року; 737 993,21 грн - ПДФО за серпень 2018 року та 1 014 868,10 грн (у термін - 26.10.2018) - ПДФО за вересень 2018 року, у термін 12.11.2018 - 560 983,44 грн ПДФО за жовтень 2018 року; у термін 07.12.2018 - 518 608,73 грн ПДФО за листопад 2018 року; у термін 04.01.2019 - 812 529,47 грн ПДФО за грудень 2018 року; у термін 07.02.2019 - 562 686,88 грн ПДФО за січень 2019 року; у термін 07.03.2019 - 537 836,60 грн ПДФО за лютий 2019 року; у термін 05.04.2019 - 596 410,02 грн ПДФО за березень 2019 року; у термін 07.05.2019 - 581 676,03 грн ПДФО за квітень 2019 року; у термін 14.06.2019 - 410 421,31 грн ПДФО за травень 2019 року; у термін 19.07.2019 - 646 220,88 грн ПДФО за червень 2019 року; у термін 09.08.2019 - 629 448,47 грн ПДФО за липень 2019 року; у термін 09.09.2019 - 677 508,45 грн ПДФО за серпень 2019 року; у термін 10.10.2019 - 521 752,39 грн ПДФО за вересень 2019 року; у термін 07.11.2019 - 553 569,78 грн ПДФО за жовтень 2019 року; у термін 06.12.2019 - 396 198,91 грн ПДФО за листопад 2019 року; у термін 08.01.2020 - 309 029,01 грн ПДФО за грудень 2019 року та у термін 07.02.2020 - 350 546,36 грн ПДФО за січень 2020 року.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регулюється розділом IV Податкового кодексу України.
Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Згідно пункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Відповідно до підпункту 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 ПК України відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.
Підпунктом 171.1 пункту 171 ПК України передбачено, що собою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Згідно пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.
Податковим органом встановлені випадки, коли ДП “Волиньторф” не перераховувало до бюджету у встановлені ПК України терміни (своєчасно не перераховувало до бюджету) ПДФО, що позивачем не заперечується.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на 01.10.2018 (початок перевірюваного періоду) залишок не сплаченого до бюджету податку на доходи фізичних осіб становив 3821428,67 грн., в тому числі 359 278,06 грн - ПДФО за квітень 2018 року, 470 514,61 грн - ПДФО за травень 2018 року, 608 412,56 грн - ПДФО за червень 2018 року, 630 362,13 грн - ПДФО за липень 2018 року, 737 993,21 грн. - ПДФО за серпень 2018 року та 1 014 868,10 грн - ПДФО за вересень 2018року.
Також судом встановлено, що за результатами пропередньої перевірки ДП “Волиньторф” (акт №4926/14-01/00426302 від 18.03.2019 з питань, зокрема, дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2018) 10.04.2019 ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення №0006581303 про застосування до ДП “Волиньторф” штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 807 652,75 грн, та нараховано пеню в сумі 116 390,33 грн. Штрафні (фінансові) санкції були застосовані на не сплачені суми ПДФО за квітень, травень, червень, липень та серпень 2018 року. Також за вказані періоди було нараховано пеню по 30.09.2018.
Згідно пункту 176.2 статті 176 ПК особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку.
Як вірно завзначив суд першої інстанції, у разі, якщо дані перевірок податкового агента щодо утримання податків у джерела виплати свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Кодексом, у тому числі ПДФО, то до такого податкового агента застосовуються штрафні санкції у порядку та розмірах, встановлених статтею 125-1 Кодексу.
Згідно пункту 125-1.1 статті 125-1 ПК України ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Пунктом 125-1.2 статті 125-1 ПК України передбачено, що ті самі дії, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 24.03.2025 №0094352408, відповідно до розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, позивачу визначено штрафні санкції з посиланням на пункт 125-1.1 ПК України в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету, тобто враховано відсутність умисності вчинення таких дій.
Поряд з цим, статтею 129 ПК України визначений порядок нарахування і сплати пені, відповідно до підпункту 129.1.4 пункту 129.1 статті 129 Кодексу при виявленні контролюючим органом за результатами перевірки заниження податковим агентом податкового зобов`язання при нарахуванні (виплаті) оподатковуваного доходу на користь нерезидентів або інших платників податків та/або несвоєчасної сплати, несплати (неперерахування) податковим агентом утриманих (нарахованих) податків до або під час виплати оподатковуваного доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податковим агентом суми податкового зобов`язання, визначеного Кодексом нараховується пеня.
На суми несвоєчасно сплачених та/або несплачених (неперерахованих) податковим агентом визначених податкових зобов`язань відповідно до підпункту 129.1.4 пункту 129.1 статті 129 Кодексу контролюючим органом нараховується пеня за кожний календарний день такої несплати (неперерахування), включаючи день погашення податкового зобов`язання, з розрахунку 120% річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Позивач фактично зазначає на відсутність прямого умислу ДП “Волиньторф” у несвоєчасній сплаті ПДФО, що і так було враховано контролюючим органом під час проведення перевірки та винесення податкового повідомлення-рішення, а тому податкове повідомлення-рішення від 24.03.2025 №0094352408 є правомірним та скасуванню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 24.03.2025 №0094372408 про застосування штрафних санкцій за порушення порядку заповнення Податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей встановлено порушення вимог підпункту “б” пункту 176.2 статті 176 розділу IV ПК України та підпункту 3.1 пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556 (із змінами внесеними наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2020 № 773, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.12.2020 за №1304/35587), у результаті чого з недостовірними відомостями (з помилками) подані податковим агентом до податкового органу Податковий розрахунок за формою 1ДФ за IV квартали 2019 року та Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (додаток 4 ДФ) за ІІІ та IV квартали 2021 року, І, ІІ, ІІІ та IV квартали 2022 року, І та IV квартали 2023 року (не вірно вказані реєстраційні номера облікових карток платників податку, яким виплачували доходи), до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не наведено жодного доводу на спростування виявлених порушень.
Щодо твердження позивача про додаткове фінансове навантаження на ТОВ “Агробіостандарт” у вигляді необґрунтованих зобов`язань та штрафних санкцій з боку податкових органів колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України “Про приватизацію державного і комунального майна” особи, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України. 
Зазначена норма прямо передбачає за собою перехід обов`язків відповідно до законодавства України, що відповідно включає в себе і податкові зобов`язання, передбачені ПК України. Таким чином покупець, придбавши єдиний майновий комплекс, отримав усі його зобов`язання, у тому числі податкові.
Крім цього, норма статті 28 також включена у пункт 3.1 Договору купівлі-продажу, що регулює порядок правонаступництва (том 1 арк. спр. 107-121).
Відтак, якщо після приватизації у підприємства виникають нові податкові зобов`язання, які не були узгоджені на момент переходу права власності, то відповідальність за їх несплату чи неналежне виконання покладається на нового власника, як на суб`єкта господарювання. Покупець, набуваючи право власності на підприємство, бере на себе не лише його активи, а й усі поточні та майбутні зобов`язання як суб`єкт господарювання, включаючи відповідальність за порушення податкового законодавства.
Податкова перевірка щодо ДП “Волиньторф” призначена на підставі підпункту 78.1.7 статті 78.1 статті 78 ПК України, у зв`язку із початком процедури реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Прийняття рішення про припинення юридичної особи має визначений ПК України юридичний наслідок – призначення документальної позапланової перевірки, а тому покупець майнового комплексу мав бути обізнаний із можливими наслідками та розраховувати на визначення майбутніх податкових зобов`язань.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наведені вище обставини не звільняють ДП “Волиньторф” від відповідальності за порушення податкового законодавства, оскільки посадові особи контролюючого органу були зобов`язані провести документальну позапланову перевірку у зв`язку із припиненням юридичної особи та перевірити правильність нарахувань податків та зборів.
Колегія суддів досліджуючи питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень підпункту 98.2.5 пункту 98.2 статті 98 ПК України, на неврахування положень якого при прийнятті оскаржуваних індивідуальних актів відповідачем зазначає наступне.
Статтею 98 ПК України врегульовано порядок погашення грошових зобов`язань або податкового боргу у разі реорганізації платника податків або передачі єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства в оренду чи концесію, або продажу єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства у процесі приватизації
Відповідно до підпункту 98.5.2 пункту 98.5 статті 98 ПК України у разі продажу у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства покупець набуває усіх прав та обов`язків щодо погашення податкового боргу державного або комунального підприємства, що залишився непогашеним на момент переходу права власності на об`єкт приватизації. У разі погашення покупцем суми податкового боргу у повному обсязі та у визначений договором купівлі-продажу строк, але не пізніше шести календарних місяців з дати переходу права власності на об`єкт приватизації, штрафні санкції і пеня, передбачені статтями 124 і 129 цього Кодексу, на такі сплачені суми не застосовуються (не нараховуються), а застосовані (нараховані) підлягають анулюванню.
Також пункт 98.2 статті 98 ПК України було доповнено підпунктом 98.5.2 Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу” від 3 листопада 2022 року№ 2719-IX (далі - Закон № 2719-IX).
Згідно пояснювальної записки до проекту Закону № 2719-IX законопроект, зокрема, спрямований на підвищення ефективності приватизації єдиних майнових комплексів державних та комунальних підприємств та збільшення надходженню до державного та місцевого бюджетів коштів від приватизації такого майна. Крім того, метою проекту є сприяння погашення боргів державних та комунальних підприємств перед бюджетом.
Також в доповідній записці зазначено про те, що проектом також пропонується доповнити статтю 98 ПК України, встановивши, що у разі продажу у процесі приватизації єдиного (цілісного) майнового комплексу державного або комунального підприємства чи інших об`єктів державної та комунальної власності - покупець набуває усіх прав та обов`язків щодо погашення податкового боргу державного або комунального підприємства, що залишився непогашеним на момент переходу права власності на об`єкт приватизації. При цьому передбачено, що у разі погашення покупцем суми податкового боргу у повному обсязі та у визначений договором купівлі-продажу строк, однак не пізніше шести календарних місяців з дати укладення договору купівлі-продажу, штрафні санкції і пеня, передбачені статтями 124 і 129 цього Кодексу, на такі сплачені суми не застосовуються (не нараховуються), а застосовані (нараховані) підлягають анулюванню
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;
Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня. 
Відтак, метою прийняття Закону № 2719-IX, яким, зокрема, пункт 98.2 статті 98 ПК України доповнено підпунктом 98.2.5, було, в тому числі, підвищення ефективності приватизації єдиних майнових комплексів державних підприємств, збільшення надходженню до державного та місцевого бюджетів коштів від приватизації такого майна та сприяння погашення боргів державних підприємств перед бюджетом.
Так, встановлюючи підпунктом 98.2.5 пункту 98.2 статті 98 ПК України, що особи, які придбали єдиний майновий комплекс державного або комунального підприємства у процесі приватизації набувають усіх прав та обов`язків щодо погашення податкового боргу відповідного підприємства, що залишився непогашеним на момент переходу права власності на об`єкт приватизації, законодавець водночас передбачив особливості застосування статей 124 і 129 ПК України щодо такого боргу. А саме, визначив, що штрафні санкції і пеня передбачені зазначеними статями не застосовуються (не нараховуються) на суми податкового боргу погашені покупцем у повному обсязі та у визначений договором купівлі-продажу строк, але не пізніше шести календарних місяців з дати переходу права власності на об`єкт приватизації, а застосовані (нараховані) підлягають анулюванню.
Разом з тим, в даному випадку законодавцем чітко було визначено, що положення підпункту 98.2.5 стосуються податкового боргу, що залишився непогашеним на момент переходу права власності на об`єкт приватизації.
Як вірно встановлено судом, право власності до покупця, ТОВ “Агробіостандарт”, перейшло 12.01.2024 - з моменту державної реєстрації об`єкту приватизації.
Грошові зобов`язання штрафні (фінансові) санкції (штраф) нараховані за якими позивача зобов`язано сплатити оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями мали граничний строк плати після 12.01.2024, тобто після момент переходу права власності до ТОВ “Агробіостандарт” на об`єкт малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП “Волиньторф”.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо наявності у ДП “Волиньторф” податкового боргу, що залишився непогашеним на момент переходу права власності на об`єкт приватизації та який був погашений третьою особою на виконання умов договору купівлі-продажу від 06.11.2023 №938.
Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно вказав про відсутність підстав для того, щоб не погодитись з висновками ГУ ДПС у Волинській області, що на грошові зобов`язання, за порушення термінів сплати яких оскаржуваними індивідуальними актами позивача зобов`язано сплатити штрафні (фінансові) санкції (штраф), положення підпункту 98.2.5 пункту 98.2 статті 98 ПК України не розповсюджуються.
Наведена позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 18.09.2025 у справі №140/13529/24.
Колегія суддів з урахуванням встановлених обставин та аналізу норм чинного законодавства, погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Волинській області від 09.06.2025 №00178680706 форми “Р” за штрафними санкціями в частині на суму 43 509,90 грн, від 09.06.2025 №00178700706 форми “Р” в частині суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням на суму 1 599 622,27 грн, за штрафними санкціями на суму 457 651,48 грн, від 09.06.2025 №00178690706 форми “Р” в частині суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням на суму 6 925 654 грн, за штрафними санкціями на суму 1 784 917,45 грн.. У задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції підставно відмовлено.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) і “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,- 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі № 140/7870/25 без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 01.06.2026