ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24953/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 року (головуючий суддя Врона О.В.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_2 , 01.09.2025 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, просила:
скасувати рішення №047250021792 від 05.08.2025 та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального стажу періодів роботи з 26.08.1982 по 02.09.1988, з 01.09.1988 по 05.02.1991, з 19.03.1991 по 31.07.1992, з 01.08.1992 по 24.05.1994, з 01.09.1994 по 28.02.1995;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи: з 26.08.1982 по 02.09.1988, з 01.09.1988 по 05.02.1991, з 19.03.1991 по 31.07.1992, з 01.08.1992 по 24.05.1994, з 01.09.1994 по 28.02.1995, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.07.2025, призначити та виплатити пенсію починаючи з 29.07.2025 року.
В обґрунтування позову зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду не здійснено призначення пенсії за віком, посилаючись на неможливість зарахувати всі періоди позивачу у зв`язку з неможливістю встановити зв`язок прізвищ « ОСОБА_3 » -« ОСОБА_4 ».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 року позов – задоволено частково.
Визнано протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №047250021792 від 05.08.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи: з 26.08.1982 по 02.09.1988, з 01.09.1988 по 05.02.1991, з 19.03.1991 по 31.07.1992, з 01.08.1992 по 24.05.1994, з 01.09.1994 по 28.02.1995.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2025 про призначення пенсії за віком , з урахуванням висновків суду у цій справі.
В решті позовних вимог -відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Відповідно до пункту 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у разі виявлення розбіжностей в написанні прізвища, імені та по батькові в наданих заявником документах, належність цих документів заявникові встановлюється в судовому порядку. Враховуючи зазначене, в результаті розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.08.1982, оскільки неможливо встановити зв`язок прізвищ « ОСОБА_3 » - « ОСОБА_4 ». Витяг з ДРАЦСу, документів про зміну прізвищ позивачем не надано. Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж становить 26 років 07 місяців 00 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Також, згодом від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшла уточнена апеляційну скарга, яка є тотожною раніше поданій апеляційній скарзі.
Згідно статті 309 КАС апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що у період з 06.04.2026 до 10.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік, також у період з 14.04.2026 до 15.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні, що унеможливило розгляд справи у визначений ч. 1 ст. 309 КАС України строк.
При цьому, в період з 04.05.2026 року по 19.05.2026 року колегія суддів у складі Дурасової Ю.В, Божко Л.А., Лукманової О.М. перебувала у черговій щорічній відпустці, тому постанова у цій справі приймається в перші дні після виходу колегії суддів з чергової відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася 29.07.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.08.2025 за №047250021792 прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.
Пенсійним фондом встановлено, що вік заявника становить 60 років.
Необхідний страховий стаж згідно ст. 26 Закону становить 32 роки.
Страховий стаж особи 26 років 07 місяців 00 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.08.1982, оскільки неможливо встановити зв`язок прізвищ « ОСОБА_3 » -« ОСОБА_4 ». Витяг з ДРАЦСу, свідоцтва про зміни прізвищ заявником не надано.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб зараховані всі періоди трудової діяльності.
Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні.
Позивач вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-VI (Закон № 1058-VI).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-VI право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-VI особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-IV.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України від 54.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).
До трудової книжки вносяться, зокрема:
відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;
відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2.Інструкції №58).
За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п. 2.14. Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
За п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Приписами п. 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: 
періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; 
характер виконуваної роботи; 
розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; 
первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У даній справі спірним є питання не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи 
з 26.08.1982 по 02.09.1988, 
з 01.09.1988 по 05.02.1991, 
з 19.03.1991 по 31.07.1992, 
з 01.08.1992 по 24.05.1994, 
з 01.09.1994 по 28.02.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.08.1982 через неможливість встановити зв`язок прізвищ « ОСОБА_3 » -« ОСОБА_4 ».
З копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 25.08.1982 вбачається, що вона:
26.08.1982 прийнята на Гродненський прядильно-нитковий комбінат крутильно-ниткове виробництво в наметовий цех ученицею намотниці при обслуговуванні намоточних полуавтоматів відповідно до наказу №1096 від 25.08.1982;
02.09.1988 звільнена за власним бажанням за ст. 31 КЗпП БРСР відповідно до наказу №374 від 30.08.1988;
01.09.1988 зарахована ученицею школи кухарів при тресті їдалень та ресторанів м. Гродно відповідно до наказу №198 від 31.08.1988;
01.08.1989 зарахована до штату тресту кухарем третього розряду відповідно до наказу №535к від 01.08.1989;
05.02.1991 звільнена за власним бажанням за ст. 31 КЗпП БРСР у зв`язку з переїздом в іншу місцевість відповідно до наказу №49-к від 05.02.1991;
19.03.1991 прийнята в їдальню №28 кухарем 3 розряду Виробничо-торгівельного об`єднання громадського харчування м. Нікополя відповідно до наказу №25-к від 19.03.1991;
05.09.1991 переведена в їдальню «Пловная» кухарем 3 розряду відповідно до наказу №84-к від 05.09.1991;
31.07.1992 звільнена за ст. 36 п. 5 КЗпП України за переведенням до ГКПОП «Чайка» відповідно до наказу №74к від 31.07.1992;
01.08.1992 прийнята поваром 3 розряду до ГКПОП «Чайка» відповідно до наказу №1к від 01.08.1992;
24.05.1994 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №5к від 24.05.1994;
01.09.1994 зарахована кухарем третього розряду до Нікопольського сільськогосподарського технікуму відповідно до наказу №61 від 22.08.1994;
28.02.1995 звільнена за ст. 40 п. 1 КЗпП України, ліквідація підприємства відповідно до наказу №8 від 27.02.1995.
Отже, записи трудової книжки містять всі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди.
На момент першого заповнення трудової книжки позивача діяв порядок, врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджений постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (Інструкція №162).
Відповідно до п.2.10 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
Пунктом 2.12 Інструкції « 162 передбачено, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (свідоцтво про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові та ін.) з посиланням на номер та дату цих документів.
Вказані зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки Однією рискою закреслюється попереднє прізвище, ім`я, по батькові чи дата народження і записуються нові дані.
Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженою особою і печаткою підприємства, установи, організації або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні норми наведені в подальшому в п. 2.13 Інструкції №58.
Перша сторінка трудової книжки позивача містить закреслені прізвища « ОСОБА_3 » і « ОСОБА_5 » та зазначено нове прізвище « ОСОБА_4 ».
Титульна сторінка трудової містить також запис на підставі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 , здійснений посадовою особою Відділу кадрів Гродненського прядильно-ниткового комбінату про зміну прізвища на « ОСОБА_4 », що відповідає вимогам вищенаведених Інструкцій.
Позивачем до Головного управління Пенсійного фонду було надано копію свідоцтва № НОМЕР_3 від 05.01.1991 про розірвання браку зі ОСОБА_6 та копію свідоцтва про укладання шлюбу НОМЕР_4 від 12.01.1991 з ОСОБА_7 , на якому міститься запис про припинення шлюбу а/з 786 21.12.1993 м/в реєстрації м. Нікополь.
Позивачем зазначено про втрату свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 і неможливість здійснити запит до Білорусії щодо отримання підтвердження укладення шлюбу зі ОСОБА_6 .
При визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною другою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено: якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Республіка Білорусь.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Питанням пенсійного забезпечення осіб, які працювали на території Республіки Білорусь було врегулювано Угодою між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчиненої у м. Київ 14.12.1995 року, яка припинила свою дію для України 23.12.2023 року.
Таким чином за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Враховуючи, що трудова книжка позивача містить запис про зміну її прізвища на ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію шлюбу та такий запис посвідчений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, відповідач протиправно не врахував спірні періоди роботи позивача до її страхового стажу.
При цьому оскільки права позивача порушенні саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним способом захисту є саме визнання протиправним і скасування рішення , а не дій відповідача.
Щодо позовних вимог в частині призначити і виплатити позивачу пенсію, сул апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнято Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження- це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визнавати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. 
Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.
Що до зобов`язавши відповідача зарахувати періоди роботи позивача до страхового стажу, суд не може зобов`язати призначити і виплатити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.
Вказані вимоги є передчасними, оскільки вказаним діям передує належний розгляд заяви про призначення пенсії.
На підставі викладеного суд першої інстанції вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог з чим колегія суддів апеляційної інстанції інстанції погоджується.
Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Враховуючи наведене, а також дискреції Пенсійного фонду в питаннях призначення та нарахування пенсії, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2025 про призначення пенсії за віком , з урахуванням висновків суду у цій справі.
Відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачі під час розгляду справи не надали.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Виходячи з того, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 22.05.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова