Справа №751/537/26
Провадження №1-кп/751/198/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова
в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62025100150004457 від 30.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нехаївка, Коропського району Чернігівської області, громадянина України, українець, з неповною вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 

за участю: прокурора ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_6 
представника
потерпілого ОСОБА_7 

В с т а н о в и в:

30.09.2025 близько 19 год. 45 хв. інспектор взводу № 1 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_4 , під час виконання службових обов`язків, керував службовим транспортним засобом Національної поліції України - автомобілем «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), рухаючись у м. Чернігові по вул. Любецькій зі сторони вул. Василя Прохорського в напрямку вул. Поліської, за відсутності невідкладних службових завдань, безпідставно використовував спеціальні сигнали, а саме проблискові маячки синього кольору (без увімкнення спеціального звукового сигналу).
У той самий, час ОСОБА_4 , наближаючись до будинку № 42, який розташований з правого боку за напрямком руху автомобіля, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, порушуючи вимоги п. п. 2.3 б), 3.1, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху, рухаючись в межах населеного пункту зі швидкістю не менше ніж 92,6 км/год та не більше ніж 101,1 км/год, за максимально дозволеної швидкості 50 км/год, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований перед будівлею № 42, позначеного дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід», на якому знаходився пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати йому дорогу, внаслідок чого, здійснив наїзд на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні).
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді важкої політравми: перелому кісток скелету та ушкодження внутрішніх органів, що призвело до набряку головного мозку, внаслідок чого він помер на місці пригоди. 
Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, з урахуванням думки учасників судового провадження, переконавшись у добровільності визнання інкримінованих обставин, вірному розумінні ним суті обвинувачення та юридичних наслідків відмови від оспорювання інкримінованих у кримінальному провадженні обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались докази щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорювались. 
У судовому засіданні було встановлено, що зміст цих обставин учасники судового провадження розуміють правильно, підтверджують добровільність своїх позицій та усвідомлюють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Так, будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 надав показання, за змістом яких визнав факт та обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди у час, місці та за обставин, зазначених в оголошеному в судовому засіданні обвинувальному акті. Повідомив, 30.09.2025 після отримання службових завдань їхав у складі екіпажу на місце дислокації поліцейських, з метою зміни колег. Поспішаючи перевищив швидкість, не помітив вчасно пішохода та намагався загальмувати, однак не встиг уникнути наїзду на пішохода. Його колеги, які перебували в службовому авто, викликали швидку, намагалися надати допомогу потерпілому. У цей час обвинувачений також перебував на місці події, однак був певною мірою відсторонений колегами від надання допомоги у зв`язку із перебуванням у шоковому стані. У судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого та засудив свою поведінку. Повідомив, що планує проходити військову службу та отримав дозвіл від військової частини на вступ до зенітного підрозділу. 
Заслухавши обвинуваченого та дослідивши окремі докази, основні процесуальні рішення у кримінальному провадженні та характеризуючи матеріали, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
Призначаючи покарання, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У відповідності до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків. При цьому, на переконання суду, поведінка обвинуваченого в судовому процесі та його посткримінальна поведінка на місці події та на стадії досудового розслідування дозволяє з сутнісної точки зору розцінювати його каяття саме як щире. Обставинами, що характеризують посткримінальну поведінку обвинуваченого є добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому у кримінальному провадженні. Факт відшкодування шкоди підтверджується як письмовими заявами потерпілої, так і поясненнями її представника в судовому засіданні, а також принесення вибачень потерпілій, що нею кваліфікуються як щирі. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження неодноразово засудив своє діяння, взяв на себе зобов`язання не допускати вчинення нових кримінальних правопорушень. Факт принесення вибачень потерпілій підтверджується її письмовою заявою та поясненнями її представника. Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення визнається стороною обвинувачення під час судового розгляду. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено. 
Суд також враховує дані про особу обвинуваченого, зокрема що обвинувачений має молодий вік, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки – зокрема постійне місце роботи. Відсутність дружини та дітей на утриманні в контексті віку обвинуваченого не є аргументом на користь низької сталості соціальних зв`язків. До адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, до лікаря-нарколога не звертався та не доставлявся, скарг за місцем мешкання відносно обвинуваченого – не надходило, по службі характеризується позитивно. 
За наведених обставин суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини 2 статті 286 КК України. 
Водночас з огляду на наявність трьох пом`якшуючих покарання обставини, враховуючи висновок органу пробації, за змістом якого щодо обвинуваченого існує низький рівень імовірності вчинення нових кримінальних правопорушень (оцінюється в 4 бали за висновком органу пробації) та існує можливість виправлення без ізоляції від суспільства, позицію потерпілого, який висловлює прохання не застосовувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, наявність в обвинуваченого достатньо міцних соціальних зв`язків, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати, що можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства на даний час збережена, та з огляду на мету покарання, якою в силу ст. 50 КК України є не лише кара, але й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе із застосуванням положень статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.
Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Також, у цьому контексті, суд бере до уваги позицію сторони обвинувачення, висловлену у ході судового розгляду кримінального провадження, за змістом якої сторона обвинувачення визнає можливість застосування до обвинуваченого положень статті 75 КК України та звільнення його від відбування покарання. 
Заразом на переконання суду наявні правові підстави для застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на таке. 
Суд не може не звернути увагу на те, що вчинене кримінальне правопорушення є тяжким, спричинило загибель людини, а також пов`язане із суттєвим перевищенням швидкості в межах населеного пункту. За таких умов, навіть беручи до уваги наявність прохання потерпілого не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає за потрібне призначити таке додаткове покарання в межах мінімального строку, визначеного в Загальній частині Кримінального кодексу України. Призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком саме на один рік, суд виходить із того, що право керування транспортним засобом є необхідним обвинуваченому як для роботи в органах поліції, так і для проходження військової служби, частково бере до уваги клопотання потерпілого про незастосування даного виду додаткового покарання, враховує посткримінальну поведінку обвинуваченого та відсутність фактів притягнення до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху в минулому – тобто в цілому належне ставлення до дотримання вимог Правил дорожнього руху до моменту вчинення злочину. 
З огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не був заявлений.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Арешт, накладений згідно з ухвалами слідчих суддів на речові докази, підлягає скасуванню, оскільки відпала потреба у застосуванні цього заходу.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 39 534 грн 24 коп, пов`язані з проведенням судових експертиз, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. 
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд 
Ухвалив: 

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. 
Покласти на ОСОБА_4 передбачені ст. 76 КК України обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 39 534 грн (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн 24 коп процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз. 
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 03.10.2025 у справі №750/13631/25 (з урахуванням ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 02.01.2026 у справі №750/14/26) на: взуття загиблого пішохода, вилучене у ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 30.09.2025; відеореєстратор Aspiring Expert 9; автомобіль Peugeot 301 р.н. НОМЕР_1 (на синьому фоні) VIN НОМЕР_2 – скасувати.
Докази у кримінальному провадженні:
- взуття загиблого ОСОБА_8 – повернути потерпілій;
- відеореєстратор Aspiring Expert 9 – повернути власнику - Департаменту патрульної поліції.
- автомобіль Peugeot 301 р.н. НОМЕР_1 (на синьому фоні) VIN НОМЕР_2 – залишити в розпорядженні власника - Департаменту патрульної поліції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги – після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований. 

Суддя ОСОБА_1