ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.05.2026	Справа № 910/1136/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участю секретаря судового засідання Вілінської О.О., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський домобудівний комбінат" (вул.Олега Кошового уд. 13-Б/1, неж прим. 78, м. Ірпінь, Київська область, 08200, код ЄДРПОУ 36383223)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електро-сантехнічно-монтажно-будівельна компанія "ЕСТМ-Буд" (вул. Деміївська, буд. 43, оф. 42, м. Київ, 03040, код ЄДРПОУ 33192357)
про стягнення коштів у розмірі 804 286, 25 грн;

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський домобудівний комбінат" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електро-сантехнічно-монтажно-будівельна компанія "ЕСТМ-Буд" (далі - відповідач) про стягнення 804 286,25 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором №674 від 07.06.2024 поставки партії товару, відповідач в обумовлений строк не здійснив повну та своєчасну оплату поставленого товару, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 675 000,00 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача 28 640,51 грн 3% річних та 100 645,70 грн інфляційних втрат.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.02.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
24.02.2026 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
26.02.2026 через систему "Електронний суд" представником відповідача подано відзив на позовну заяву, позивачем відповідь на відзив.
Поданий відзив мотивований тим, що згідно з умовами Договору видаткові накладні підписувалися Сторонами в електронному вигляді. На підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду копії видаткових накладних, які були підписані в електронному вигляді, а також копії протоколів перевірки цифрових підписів до кожної накладної. Всі надані копії були засвідчені електронним підписом представника Позивача при подачі документів через систему Електронний суд. При цьому, видаткові накладні, які подані Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 73, 77 ГПК України та не можуть слугувати фактом підтвердження поставки товару Позивачем. 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 26.02.2026 відмовив у задоволенні клопотання про розгляд за правилами загального позовного провадження справи.
11.03.2026 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.03.2026 вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 31.03.2026.
13.03.2026 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.
31.03.2026 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 відкладено розгляд справи на 07.04.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2026 закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті на 05.05.2026.
У судовому засіданні 05.05.2026 року оголошувалася перерва до 19.05.2026 року.
Представник позивача у судове засідання 19.05.2026 не з`явився, проте, сформував в системі «Електронний суд» 19.05.2026 клопотання про розгляд справи без участі представника, підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
У судовому засіданні 19.05.2026 року проголошену вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.06.2024 між ТОВ «КИЇВСЬКИЙ ДОМОБУДІВНИЙ КОМБІНАТ» (надалі «Позивач») і ТОВ «ЕЛЕКТРО-САНТЕХНІЧНО-МОНТАЖНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ЕСТМ-БУД» (надалі – «Відповідач») укладено Договір №764 поставки партії товару (надалі – «Договір»). 
За Договором постачальник (Позивач) зобов`язаний виготовити та передати покупцю (Відповідач) залізобетонні вироби будівельного призначення (пункт 1.1 Договору). 
Поставка товару здійснюється частинами (пункт 3.1 Договору). 
Приймання поставленої частини товару здійснюється шляхом підписання товаро транспортної накладної (пункт 4.1 Договору). 
Накладні підписуються в електронному сервісі підписання документів «Вчасно» (пункт 3.4 Договору).
Загальна вартість товару за Договором складає 2 700 000 гривень з ПДВ (пункт 6.1 Договору). 
Покупець (Відповідач) зобов`язаний здійснити попередню оплату товару у розмірі 75% від загальної вартості Товару (пункт 6.2 Договору). З цього моменту Договір набуває чинності (пункт 10.1 Договору). 
11.06.2024 Відповідач сплатив Позивачу 2 025 000 гривень з ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №87, що складає 75% від загальної вартості Товару. 
Сплата 25% від загальної вартості товару здійснюється Відповідачем не пізніше ніж 35 календарних днів від дати відповідної накладної, якою підтверджується факт поставки частини товару (абзац 2 пункт 6.2 Договору).
Цей договір набирає чинності з моменту сплати авансу покупцем та діє до повного виконання сторонами його умов (п.10.1. договору).
Обґрунтовуючи пред`явлені у даній справі вимоги, позивач вказує, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором №674 від 07.06.2024 поставки партії товару, відповідач в обумовлений строк не здійснив повну та своєчасну оплату поставленого товару, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 675 000,00 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача 28 640,51 грн 3% річних та 100 645,70 грн інфляційних втрат.
Разом із тим, відповідач, заперечує проти позову та вказує, що для підтвердження юридичної сили видаткових накладних, підписаних КЕП у сервісі «Вчасно», вони повинні подаватися до суду саме в електронному форматі, визначеному законодавством про електронні документи, а саме у вигляді оригінальних електронних файлів із накладеним електронним підписом, разом із протоколами підписання та результатами перевірки КЕП. Тому на думку Відповідача видаткові накладні, які подані Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог, нібито не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 73, 77 ГПК України та не можуть слугувати фактом підтвердження поставки товару Позивачем.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З огляду на правову природу Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини за наведеним правочином регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, відповідач вказує для підтвердження юридичної сили видаткових накладних, підписаних КЕП у сервісі «Вчасно», вони повинні подаватися до суду саме в електронному форматі, визначеному законодавством про електронні документи, а саме у вигляді оригінальних електронних файлів із накладеним електронним підписом, разом із протоколами підписання та результатами перевірки КЕП. Тому на думку Відповідача видаткові накладні, які подані Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог, нібито не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 73, 77 ГПК України та не можуть слугувати фактом підтвердження поставки товару Позивачем.
З огляду на викладене, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 р. у справі №922/51/20 на підставі аналізу ст. 73, 77, 91, 96 НПК України був сформульований правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч. 3 ст. 96 ГПК України), який є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п. 1 ч. 2 ст. 73 ГПК України).
Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, якщо оригінал електронного доказу не був поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.
При цьому, позивачем під час розгляду справи долучено оригінали усіх накладних, наданих до позову у вигляді електронних копій в якості доказу, а саме оригінали таких накладних, підписаних Позивачем та Відповідачем в електронному вигляді (ці електронні докази містять повний набір відомостей та даних для перевірки їх оригінальності та підписи обох сторін, тобто вони є оригіналами).
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Враховуючи те, що строк для сплати 25% у розмірі 675 000,00 грн від загальної вартості товару настав, вказана сума, підтверджена наданими позивачем доказами, відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про відсутність чи погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський домобудівний комбінат" про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого товару за Договором, позивач просив суд стягнути з Відповідача 28 640,51 грн. 3 % річних, 100 645,70 грн. інфляційних втрат, нарахованих на зазначену суму заборгованості покупця.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних у розмірі 28 640,51 грн. та інфляційних втрат в сумі 100 645,70 грн., суд вважає його таким, що відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсаційних виплат також підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.
Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,
ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.
2.Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕЛЕКТРО САНТЕХНІЧНО-МОНТАЖНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ЕСТМ-БУД» (ЄДРПОУ 33192357, Україна, 03040, місто Київ, вул. Деміївська, будинок 43, офіс 42) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КИЇВСЬКИЙ ДОМОБУДІВНИЙ КОМБІНАТ» (ЄДРПОУ 36383223, Україна, 08200, Київська обл., місто Ірпінь, ВУЛИЦЯ ОЛЕГА КОШОВОГО, будинок 13 Б/1, нежиле приміщення 78) заборгованість 675 000 (шістсот сімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп, 3% річних у розмірі 28 640 (двадцять вісім тисяч шістсот сорок) грн 51 коп, інфляційне збільшення боргу у розмірі 100 645 (сто тисяч шістсот сорок п`ять) грн 70 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.05.2026.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА