ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/5717/26 
Номер провадження 22-ц/816/2080/26
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),
суддів - Петен Я. Л. , Замченко А. О. 
за участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В. 
в присутності позивача – ОСОБА_1 
її представника – адвоката Сукач Л.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні за залі суду в місті Суми апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Бичкова І.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на спадкове майно та про поділ його в натурі, 
УСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в порядку позовного провадження, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як подружжя; визнання права власності, як майно набуте подружжям; визнання права власності в порядку спадкування; поділ спадкового майна в натурі.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно: житловий будинок із надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства; кошти на рахунку АТ «Ощадбанк України» у розмірі 7661,85 грн; гараж у гаражному товаристві ГО «Автогаражне товариство «Енергетик» площею 36,1 кв.м, розташований на земельній ділянці 0,0022 га, вартістю 119300 грн; мисливський нарізний карабін ОП СКС, вартістю 23645 грн; гладкоствольна мисливська рушниця ІЖ-27М-ІС, вартістю 20312 грн; гладкоствольна мисливська рушниця ІЖ-ЗК, вартістю 4500 грн; пристрій «Комбриг», вартістю 17659 грн.
За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким все належне йому майно заповів донці – ОСОБА_2 .
Зазначала, що встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем як чоловіка та дружини з 2008 року їй необхідно для реалізації права власності на частку спадкового майна, набутого зі спадкодавцем.
Посилаючись на наведене, просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 починаючи з 2008 року та в подальшому провести поділ спадкового майна. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на спадкове майно та про поділ його в натурі – повернуто позивачці. 
Ухвала суду мотивована тим, що в позовній заяві ОСОБА_1 об`єднала вимоги, які порушують правила об`єднання позовних вимог. 
Короткий зміст апеляційної скарги
13 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду позовних вимог.
Вказала, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є підставою визнання за нею права власності на частину спадкового майна, а тому вважає, що саме такий спосіб захисту її права власності є ефективним у розумінні закону та судової практики.
Короткий зміст відзиву 
30 квітня 2026 року на апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив відповідачка - ОСОБА_2 , в якому зазначила, що об`єднання позовних вимог допускається лише за умови об`єктивного взаємозв`язку, який проявляється у спільності фактичної підстави або доказової бази. Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 різнорідні за своєю природою виникнення, що виключає можливість їх розгляду в межах одного провадження. 
Вважає, що ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2026 року є законною та обґрунтованою, а тому просила залишити її без зміни 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 17 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 17 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 
Позиція апеляційного суду 
У судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_2 не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, з заявами чи клопотаннями про відкладення розгляду справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст.371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності учасників цієї справи, які не з`явились
2. Мотивувальна частина
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, ОСОБА_1 та її представника – адвоката Сукач Л.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в своїх постановах Верховний Суд неодноразово зазначав, що наявність спору про право повинне встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір.
У даній справи вирішується питання щодо спадкового майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. 
З матеріалів справи вбачається, що метою звернення ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 , як подружжя з 2008 року є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті чоловіка, зокрема з метою наступного вирішення питання про спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 .
Водночас, з матеріалів позовної заяви вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом прийняла його донька - ОСОБА_2 , тобто позивачка оспорює право власності відповідачки, оскільки до складу спадкової маси увійшло майно, на яке вона претендує, як спільно набуте майно подружжя.
Таким чином факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує реальний спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Отже, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 убачається спір про право, оскільки встановлення факту спрямоване на отримання спадкового майна у власність, на яке спадкодавець склав заповіт на користь ОСОБА_2 , а тому спір підлягає розгляду в загальному порядку з дотриманням правил підсудності.
Крім того, в постанові Верховного Суду від 01.04.2026 у справі № 314/190/24 висловлена правова позиція, що незалежно від можливості вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження, та/або відсутності з ними спору про право, заявник не позбавлений права звернутися до суду із такою заявою в позовному провадженні, і процесуальне законодавство не передбачає таких наслідків як закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, якщо особа звернулася до суду в позовному провадженні із заявою про встановлення юридичного факту, яку належить вирішувати в порядку окремого провадження. Проте у такому випадку відповідачами залежно від мети встановлення юридичного факту також мають бути відповідні суб`єкти призначення, для яких таке судове рішення буде обов`язковим (преюдиційним).
Висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц, на які посилається відповідачка не є релевантна. Як вбачається зі змісту постанови спірні правовідносини стосувались поділу майна подружжя і Верховний Суд вказав, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а є лише підставою для вирішення такої справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 367, 369, 376, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2026 року скасувати та направити справу до того ж суду для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 14 травня 2026 року.

Головуючий -  	О. М. Черних	

Судді: Я. Л. Петен 

А. О. Замченко