ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/29237/25
категорія 112030700

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення та бездіяльність протиправною та стягнення моральної шкоди, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправність наказу №108 від 6.05.2023 та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо своєчасної видачі документів, а саме сповіщення про смерть, грошового атестату та довідки про грошове забезпечення, для подачі до ПФУ для перерахунку пенсії по втраті годувальника, чим спричинили йому втрати недоотриманої пенсії по втраті годувальника;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь моральну шкоду та втрати внаслідок протиправного наказу №108 від 06.05.2023 та несвоєчасної видачі документів, а саме сповіщення про смерть, грошового атестату та довідки про грошове забезпечення, для подачі до ПФУ для перерахунку пенсії по втраті годувальника в загальному в розмірі 10000 грн за кожен календарний місяць дії протиправного наказу №108 від 06.05.2023 по 10.09.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ЦВЛК тільки 17.10.2025 з урахуванням висновків Постанови Сьомого апеляційного суду від 10.09.2025 справа № 240/23557/24 повторно переглянула своє рішення та пов`язала смерть його сина з проходженням військової служби. Сповіщення про смерть та грошовий атестат з довідками відповідач надав 24.11.2025 та 19.12.2025 відповідно, що дало змогу йому подати заяви на оформлення статусу членів сім`ї померлого Захисника та переоформлення пенсії. Вважає, що через протиправний наказ №108 від 6.05.2023 року, скасований Рішенням Житомирського адміністративного суду справа №240/23557/24 від 23.04.2025, яке вступило в силу 10.09.2025, він з дати смерті сина 8.05.2023 до дати скасування даного протиправного наказу був позбавлений права подавати документи на оформлення статусу сім`ї померлого Захисника та пенсії по втраті годувальника та був протиправно позбавлений права користуватися пільгами гарантованими державою, як члену сім`ї померлого Захисника України. Вказує, що за період дії наказу «батьком військового злочинця» та був позбавлений права скористатися всіма пільгами гарантованими державою згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як член сім`ї померлого Захисника.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Від відповідача відзив на адміністративний позов не надійшов.
Ухвалою суду закрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним наказу №108 від 06.05.2023 
Відповідно до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 є батьком померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді старшого водія-гранатометника автомобільного підвозу боєприпасів 1 взводу матеріального забезпечення НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої механізованої бригади.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року по справі № 240/23557/24 визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №108 від 06.05.2023 в частині, що стосується ОСОБА_2 .
Сповіщення про смерть та грошовий атестат з довідками відповідач надав 24.11.2025 та 19.12.2025.
Вважаючи, що у зв`язку із дією наказу №108 від 06.05.2023 та затримкою видачі грошового атестата та довідки про грошове забезпечення він має право на відшкодування шкоди, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Позивач у позовній заяві вказує. що у зв`язку з несвоєчасним наданням військовою часиною сповіщення про смерть, грошового атестату та довідки про грошове забезпечення він недоотримав пенсію по втраті годувальника.
Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262) визначені умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.
Відповідно до ст.29 Закону №2262-ХII пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Відповідно до ст. 30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні ст31 Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням ї проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю.
Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно з пунктами 7, 34, 230 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Контракт припиняється (розривається) зокрема: у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим; у день видачі свідоцтва про смерть військовослужбовця на підставі проведеної генетичної експертизи, якщо військовослужбовця не було визнано судом безвісно відсутнім чи оголошено померлим.
Військовослужбовці, які померли, загинули виключаються зі списків особового складу Збройних Сил України наказами по особовому складу командирів (начальників), яким надано право видавати накази по особовому складу, незалежно від номенклатури призначення.
Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 р. за № 1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
У главі 1 розділу VI Інструкції №280 передбачено, що у разі смерті (загибелі), захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральній державі або зникнення безвісти військовослужбовця командир військової частини зобов`язаний організувати не пізніше наступного дня після надходження інформації щодо таких військовослужбовців повідомлення (засобами зв`язку та письмово) керівника відповідного ТЦК та СП за місцем проживання (перебування) сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця, дату і причину його смерті (загибелі), обставини захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти. 
Військовослужбовці, які померли (загинули), після встановлення причин і обставин смерті (загибелі) та отримання військовою частиною підтверджуючих документів виключаються із списків особового складу військової частини.
Сповіщення військової частини на померлого (загиблого), захопленого у полон або заручником, а також інтернованого у нейтральних державах або зниклого безвісти військовослужбовця, крім військовослужбовців розвідувального органу Міноборони (додаток 20) (далі - сповіщення командира військової частини), є документом, що містить відомості щодо смерті (загибелі) військовослужбовця, у тому числі під час перебування на лікуванні у закладі охорони здоров`я або при прямуванні до нього, на шляху прямування у складі команди або в результаті загибелі корабля (судна), на якому здійснювалося перевезення особового складу у складі команди, захоплення у полон або заручником, а також інтернування у нейтральних державах або зникнення безвісти.
Сповіщення командира військової частини містить такі відомості:
про військовослужбовця (посада, військове звання, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) і дата народження);
контактні дані підрозділу військової частини для налагодження комунікації з членами сім`ї військовослужбовця;
щодо загиблих (померлих) також зазначаються:
місце, дата смерті (загибелі);
причина смерті (загибелі) та її зв`язок із виконанням обов`язків військової служби, захистом Батьківщини;
характеристика вірності військовослужбовця Військовій присязі на вірність Українському народу;
щодо захоплених у полон або заручником, інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти також зазначаються:
місце, дата і обставини захоплення у полон або заручником, інтернування у нейтральних державах або зникнення безвісти;
інформація про здійснення чи нездійснення відбору біологічного матеріалу у військовослужбовця.
Сповіщення командира військової частини надсилається до відповідного ТЦК та СП за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця (якщо адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) сім`ї (близьких родичів) невідома або він не мав сім`ї (близьких родичів),- до ТЦК та СП за місцем призову (прийняття) на військову службу чи адреси останнього задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) військовослужбовця) після видання наказу командира військової частини з основної діяльності про обставини смерті (загибелі), захоплення у полон або заручником, інтернування у нейтральних державах або зникнення безвісти військовослужбовця, зразок якого наведено у додатку 21 до цієї Інструкції.
Перший примірник надсилається до відповідного ТЦК та СП за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця (якщо адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) сім`ї (близьких родичів) невідома або він не мав сім`ї (близьких родичів),- до ТЦК та СП за місцем призову (прийняття) на військову службу чи адресою останнього задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) військовослужбовця) протягом доби після отримання достовірної інформації про його смерть (загибель), захоплення у полон або заручником, а також інтернування у нейтральних державах або зникнення безвісти.
Надсилати сповіщення командира військової частини безпосередньо сім`ї (близьким родичам) військовослужбовця або повідомляти їх про подію, що сталася з військовослужбовцем, забороняється.
Другий примірник сповіщення командира військової частини зберігається у діловодстві військової частини.
Сповіщення командирів військових частин підшиваються та зберігаються в окремих справах відповідних ТЦК та СП.
Особові справи померлих (загиблих) та обліково-послужні картки військовослужбовців надсилаються до відповідних ТЦК та СП після виключення цих військовослужбовців зі списків особового складу військової частини у порядку, визначеному пунктом 12 розділу XIV цієї Інструкції.
Відповідний ТЦК та СП на підставі одержаного сповіщення командира військової частини зобов`язаний протягом семи днів після його отримання вручити сім`ї (близьким родичам) померлого (загиблого) сповіщення сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця (додаток 27), висловити їм співчуття, а сім`ї (близьким родичам) захопленого у полон або заручником, а також інтернованого у нейтральних державах або зниклого безвісти військовослужбовця вручити сповіщення сім`ї захопленого у полон або заручником, а також інтернованого у нейтральних державах або зниклого безвісти військовослужбовця (додаток 28), а також проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця.
У разі надходження до відповідного ТЦК та СП будь-яких змін до раніше отриманого сповіщення командира військової частини начальник ТЦК та СП зобов`язаний внести відповідні зміни до облікових документів, повідомити про них сім`ю (близьких родичів) померлого (загиблого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця, а якщо ці зміни впливають на виплату пенсії або отримання встановлених пільг та матеріальних допомог, одночасно повідомити про це відповідні державні органи, які їх надають.
Враховуючи вищевикладене, саме на орган ТЦК та СП покладено обов`язок щодо вручення сім`ї (близьким родичам) померлого (загиблого) сповіщення сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця, а тому відсутня протиправна бездіяльність з боку військової частини НОМЕР_1 щодо своєчасної видачі сповіщення про смерть.
Відповідно до Законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" 
Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2023 №145-РС ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із загибеллю(смертю).
Наказом Міністерства оброни України від 31.12.2014 № 937 затверджено Інструкцію з організації роботи із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України.
Відповідно до п. 2.1 Інструкції №937 робота із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України здійснюється:
- районними (міськими, районними у містах, об`єднаними районними, об`єднаними міськими) ТЦКСП (територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки) (далі - районні ТЦКСП);
- обласними ТЦКСП;
- фінансово-економічним управлінням ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- військовою частиною НОМЕР_4 у межах, наданих їй Департаментом соціального забезпечення повноважень.
Загальне керівництво роботою із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей здійснюється Департаментом соціального забезпечення.
Відповідно до п. 2.6 Інструкції №937 на обласні ТЦКСП покладаються, зокрема, оформлення та подання до органів, що призначають пенсії, документів для призначення за Законом пенсій особам, звільненим з військової служби, та членам сімей померлих військовослужбовців і осіб, звільнених з військової служби.
Пунктом 3.5 Інструкції №937 передбачено, що документи про призначення пенсій в разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через відділи оформлення допомог, військових пенсій та пільг сектору соціальних виплат обласних ТЦКСП. У такому самому порядку подаються заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів України у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі якщо в органах, що призначають пенсії, немає пенсійної справи померлого годувальника.
Особова справа військовослужбовця з долученими до неї розрахунком вислуги років, витягом із наказу про звільнення з військової служби, свідоцтвом про хворобу (довідкою) надсилається в обласний ТЦКСП безпосередньо управлінням (відділом) особового складу або військовою частиною, які оформлювали звільнення військовослужбовця з військової служби.
Враховуючи вищевикладене, оформлення та подання до органів, що призначають пенсії, документів для призначення за Законом пенсій особам, звільненим з військової служби, та членам сімей померлих військовослужбовців і осіб, звільнених з військової служби покладено на обласні ТЦКСП. 
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди та втрат внаслідок протиправного наказу №108 від 06.05.2023 в розмірі 10000 грн за кожен календарний місяць дії протиправного наказу №108 від 06.05.2023 по 10.09.2025, суд виходить з того, що така вимога є похідною від вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та може бути задоволена лише у разі встановлення їх протиправності.
Суд зауважує, що питання протиправності наказу Військової частини НОМЕР_1 №108 від 06.05.2023 в межах даної справи не досліджується, а під час розгляду справи судом не встановлено протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Наявність моральної шкоди повинна довести потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд вказує на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про характер, тривалість та обсяг її страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 
Окрім того, обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки відповідача, є причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою.
Проте, матеріали справи не містять доказів ні на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, ні факту наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача.
Також позивачем не обґрунтовано розмір шкоди, не зрозуміло, з яких міркувань шкода оцінюється ним саме в такому розмірі.
Відтак, підстави для задоволення вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246,256 КАС України, суд - 

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

07.05.26