Справа № 761/24364/25
Провадження № 2/761/2796/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:  Волошина В.О.
при секретарі:   Греку Д.С.,
за участі:
представника позивача: ОСОБА_3.,
представників відповідача: Левадного О.О., Ільченка А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково дослідна лабораторія судових експертиз» про стягнення безпідставно набутих коштів, 

в с т а н о в и в :

У червні 2025р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз», в якому просив суд:
- стягнути з відповідача ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз» на користь позивача грошові кошти в розмірі 65000,0 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в провадженні Обухівського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 372/3486/23, ухвалою цього суду від 14 листопада 2023р. у справі № 372/3486/23 була призначена судову будівельно-технічна експертиза, з метою визначення можливості виділення в натурі у власність частини нерухомого майна. Проведення експертизи було доручено експертам ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз» (відповідача). Витрати з оплати попередньої вартості призначеної судової будівельно-технічної експертизи, було покладено на ОСОБА_1 , як позивача у цивільній справі № 372/3486/23.
На виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2023р., ОСОБА_1 було в повному обсязі сплачено грошові кошти на проведення експертизи на користь ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз» у сумі 65000,00 грн.
В подальшому, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2024р. у справі № 372/3486/23, було змінено експертну установу з ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз» на Київський науково-дослідний інститут судових експертиз МЮ України. У зв`язку з чим відповідачем експертизу у даній справі, так і не було проведено. В досудовому порядку, позивач звертався до відповідача з заявою/вимогою про повернення коштів, сплачених за проведення експертизи, однак така вимога відповідачем була проігнорована.
Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав, і просив суд на підставі положень ст. 1212 ЦК України, позов задовольнити.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2025р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
02 вересня 2025р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що судовий експерт відповідача фактично приступив до виконання судової експертизи, яка була призначена ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2023р. по цивільній справі № 372/3486/23, при цьому розгляд зазначеної цивільної справи по теперішній час не завершений, а тому сторона відповідача вважає, що звернення позивача до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати вартості проведення експертизи є передчасним. Крім того, сторона відповідача зазначала, що в межах здійснення судовим експертом проведення судової експертизи витрати склали 32913,0 грн.
Відповідь на відзив стороною позивача до суду не подавалась.
В судових засіданнях, які відбулися 03 березня, 05 травня 2026р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у позові,
Представники відповідача, в свою чергу, заперечували проти задоволення позову, з підстав, наведених у відзиві на позов.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024р. у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023р. в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023р. у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019р. в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018р. у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018р. у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019р. у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019р. у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020р. у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022р. в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21).
Приватно - правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023р. в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023р. в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).
Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України, звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (ст. 1213 ЦК України), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.
Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Отже, норми ст. 1212 ЦК України, застосовуються до позадоговірних зобов`язань.
Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018р. у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018р. у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018р. у справі №205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18).
Також, системний аналіз положень ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України, дає можливість дійти висновку про те, що лише чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей) (правова позиція касаційної інстанції по справах: № 367/6344/16-ц від 05 грудня 2018р.; № 524/4690/16-ц від 21 січня 2019р.; аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014р. у справі № 6-122цс14).
Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 01 серпня 2023р. відкрито провадження по цивільній справі № 372/3486/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки нерухомого майна в натурі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112546899).
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2023р. по цивільній справі № 372/3486/23, клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3. про призначення експертизи - задоволено частково; призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу; проведення експертизи доручено ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз»; витрати за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115048325).
На виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2023р., позивачем ОСОБА_1 було сплачено на користь ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз» попередню вартість судової експертизи у розмірі 65000,0 грн., що не заперечувала сторона відповідача.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29 квітня 2024р. по цивільній справі № 372/3486/23, поновлено провадження у цивільній справі для вирішення питання про відвід експерта (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118708177).
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2024р. по цивільній справі № 372/3486/23, змінено експертну установу для проведення призначеної у справі ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року судової будівельно-технічної експертизи, провадження у справі зупинено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120793559).
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 лютого 2026р. поновлено провадження у цивільній справі для вирішення питання про залишення позову без розгляду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/134127304).
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26 лютого 2026р., по цивільній справі № 372/3486/23, позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки нерухомого майна в натурі, - залишено без розгляду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/134466372).
Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що в досудовому порядку, відповідачем не було проведено судово будівельно - технічну експертизу, яка була призначена ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2023р. по цивільній справі № 372/3486/23, враховуючи те, що ухвалою цього ж суду від 02 серпня 2024р. по цивільній справі № 372/3486/23, було змінено експертну установу для проведення призначеної у справі будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з заявленим відводом експерту (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120793559).
Так, заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що судовий експерт, на виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2023р. приступив до виконання робіт по проведенню судової експертизи, про що свідчить долучений до відзиву Акт від 21 листопада 2024р. (а.с. 35).
Так, судом, долучений стороною відповідача до відзив на позов, зазначений Акт розрахунку вартості виконаних робіт від 21 листопада 2024р., який підписаний виключно директором відповідача, оцінюється критично, оскільки за своєю правовою природою він не є Актом виконаних робіт. Крім того, зі змісту вказаного Акту вбачається, що експерт приступив до роботи 22 грудня 2023р., та закінчив роботу 22 жовтня 2024р.
Протягом всього часу розгляду справи в суді, представники відповідача не могли пояснити суду, які види робіт виконував експерт до 22 жовтня 2024р., якщо ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2024р. по цивільній справі № 372/3486/23, було змінено експертну установу для проведення призначеної у справі ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2023р. судової будівельно-технічної експертизи, при цьому 29 лютого 2024р. від відповідача по цивільній справі 372/3486/23 ОСОБА_2 надійшла заява до Обухівського районного суду Київської області про зміну експертної установи у зв`язку із тим, що остання вважає вказану експертну установу некомпетентною та експерта упередженою, а тому просила замінити експертну установу для проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Також, судом критично оцінюється і повідомлення № 2210/2024 про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 жовтня 2024р. складеного ТОВ «Науково дослідна лабораторія судових експертиз», враховуючи те, що експертна установа вже була змінена вищезазначеною ухвалою Обухівського районного суду Київської області.
Судом встановлено, що в досудовому порядку позивач звертався до відповідача з вимогою повернути йому, сплачені ним кошти у розмірі 65000,0 грн., в якості попередньої оплати вартості судової експертизи, проте така вимога була проігнорована відповідачем.
За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті:
1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;
2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Так, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, в обгрунтування тверджень про законність набуття сплачених позивачем грошових коштів, та виконання призначеної судом судової експертизи.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь зазначених коштів, у розмірі 65000,0 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн.
Стосовно вимог позивача, в частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13500,0 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.
Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Також, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18).
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача, було надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 09 червня 2025р., розрахунок витрат, пов`язаних з розглядом справи, складений представником позивача від 05 травня 2026р.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону, встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 цього Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником процесуальних документів, суд вважає, що підготовка представника до призначеного судового засідання не є, в розумінні положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правовою допомогою, при цьому судом враховано, що 05 листопада 2025р. судове засідання по цивільній справі № 761/24364/25, не відбулося, у зв`язку з відсутністю енергопостачання в Шевченківському районному суду м. Києва.
Враховуючи розмір суми заборгованості (неповернутої суми грошових коштів), яка підлягала стягненню з відповідача, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 8000,0 грн., яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справі, при цьому судом враховано, що заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості розміру стягнутих зі сторони відповідача коштів.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 23, 76-82, 89, 137, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 1, 11, 15, 16, 317, 319, 1212, 1215 ЦК України, суд, -
в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково дослідна лабораторія судових експертиз» (код ЄДРПОУ: 37384029, місцезнаходження: м. Київ, провулок Киянівський, буд. 3-7) про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково дослідна лабораторія судових експертиз» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 65000,0 /шістдесят п`ять тисяч/ грн.; судовий збір у розмірі 1211 /одна тисяча двісті одинадцять/ грн. 20 коп.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,0 /вісім тисяч/ грн. 
В решті судових витрат відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 11 травня 2026р.

Суддя: