Справа № 134/193/26
2/134/287/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
24 квітня 2026 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області
у складі: головуючої судді Кантонистої О.О.
за участю секретаря судового засідання Васільєвої Н.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

03 лютого 2026 року до Крижопільського районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявленого позову представник позивача зазначає, що 04 грудня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 100660097, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 3 700,00 грн, який зобов`язалася повернути у визначений договором строк, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом використання відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці кредит у сумі 3 700,00 грн, однак відповідачка, всупереч умовам договору, отримані кредитні кошти не повернула та не сплатила проценти за користування ними, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 
28 лютого 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором № 100660097 від 04.12.2023, за яким боржником є ОСОБА_1 .
Відповідно до виписки з особового рахунку заборгованість ОСОБА_1 становить 12 163,75 грн, з яких: 3 700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 463,75 грн - заборгованість за процентами.
29 грудня 2025 року відповідачці було направлено письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, яка залишилась без реагування.
Оскільки ОСОБА_1 у добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», яке набуло права вимоги за кредитним договором № 100660097 від 04.12.2023 року, просить стягнути з відповідачки на свою користь 12 163,75 грн заборгованості за вказаним кредитним договором, а також понесені судові витрати: 2 662,40 грн судового збору та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 06 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 
09 березня 2026 року від представника відповідачки - адвоката Глушкової Т.І. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідачка заперечує факт укладення кредитного договору з ТОВ «МІЛОАН» та отримання будь-яких грошових коштів від зазначеного товариства.
Ухвалою Крижопільського районного суду від 10 березня 2026 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з необхідністю витребування доказів у позивача за клопотанням представника відповідачки - адвоката Глушкової Т.І., зокрема щодо отримання відповідачкою ОСОБА_1 від ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів за договором № 100660097 від 04.12.2023.
Ухвалою Крижопільського районного суду від 06 квітня 2026 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з ненадходженням витребуваних судом доказів. Крім того, суд витребував в АТ «А-БАНК» інформацію, чи належить банківська картка з номером  НОМЕР_5 відповідачці  ОСОБА_1 , а також відомості про надходження на рахунок зазначеної банківської картки коштів в сумі 3 700,00 грн в період з 04.12.2023 по 09.12.2023.
У судове засідання 24 квітня 2026 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Представник позивача - адвокат Усенко М.І. у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи у відсутності сторони позивача.
Представник відповідачки - адвокат Глушкова Т.І. подала заяву про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вбачається з наданої позивачем копії договору про споживчий кредит № 100660097 (індивідуальна частина) від 04 грудня 2023 року, його сторонами зазначені ТОВ «МІЛОАН» як кредитодавець та ОСОБА_1 як позичальник (а. с. 7-12).
Цей договір підписаний ОСОБА_1 04.12.2023 о 14:48 одноразовим ідентифікатором 151524.
За умовами вказаного кредитного договору ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати позичальнику кредит у сумі 3 700,00 грн загальним строком на 105 днів з 04.12.2023 року (дата надання кредиту), який складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 19.12.2023 року. Поточний період складає 90 днів та настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 18.03.2024 року (дата остаточного погашення заборгованості) (п. п. 1, 2, 1.2, 1.3 Договору).
У п. 1.4. кредитного договору вказано, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 19.12.2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 18.03.2024 року (останнього дня строку кредитування).
Згідно з умовами договору, комісія за надання кредиту становить 0 грн. Проценти за користування кредитом у пільговий період нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування та становлять 5,55 грн. У поточний період проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 3,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та становлять 11 655,00 грн (п. п. 1.5.1, 1.5.2 Договору).
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_5. 
Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
У Графіку платежів, що є додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 100660097 від 04.12.2023, зазначено реальну річну процентну ставку (13 993,00 %) та загальну вартість кредиту (15 360,55 грн) (а. с. 13).
Відповідно до змісту заяви на отримання кредиту № 100660097 від 04.12.2023, що є додатком № 2 до договору про споживчий кредит № 100660097 від 04.12.2023, вона заповнена ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації (місце проживання) АДРЕСА_1 (а. с. 14).
Згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» № б/н від 10 вересня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з якою укладено договір про споживчий кредит № 100660097, ідентифікована ТОВ «МІЛОАН». Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням підпису одноразовим ідентифікатором 151524, який 04.12.2023 о 14:48:33 відправлений на номер телефону НОМЕР_3 (а. с. 15).
Анкета-заява на кредит № 100660097 від 04.12.2023 року містить відомості щодо подання та опрацювання заяви на отримання кредиту ОСОБА_1 у ТОВ «МІЛОАН» та відображає процедуру розгляду і погодження цієї заяви (а. с. 16).
Суд вважає, що відповідачкою не доведено обставин, які б свідчили про те, що підписання кредитного договору електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора здійснено не нею, а іншою особою або внаслідок несанкціонованого доступу до її персональних даних.
Доводи, викладені у відзиві на позов, зводяться до заперечення факту укладення відповідачкою кредитного договору з ТОВ «МІЛОАН» та не містять конкретних відомостей, які б спростовували використання нею відповідного електронного підпису. Зокрема, відповідачкою не зазначено та не доведено, що номер мобільного телефону, на який було направлено одноразовий ідентифікатор для підписання спірного кредитного договору, не належить їй або не використовується нею.
Відповідно до наданої представником відповідачки відповіді Департаменту кіберполіції Національної поліції України № 19573-2026 від 16.03.2026, встановлено факт звернення ОСОБА_1 22 березня 2024 року через веб-ресурс до кіберполіції. Водночас зі змісту зазначеної відповіді не вбачається предмет звернення, його характер або зв`язок із обставинами укладення спірного кредитного договору.
За клопотанням представника відповідачки судом було витребувано у позивача оригінал кредитного договору № 100660097 від 04.12.2023, однак ухвали суду від 10 березня 2026 року та 06 квітня 2026 року у цій частині виконані не були. 
Суд враховує, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. 
Разом з тим, відповідачкою заперечується сам факт підписання договору, а не ставиться під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, а тому ненадання позивачем оригіналу кредитного договору не спростовує зроблених судом висновків.
Водночас у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо перерахування кредитних коштів відповідачці, зокрема відомості банківської установи, які б підтверджували фактичне зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки.
Так, відповідно до наявної у матеріалах справи копії платіжного доручення № 77871095 від 04.12.2023 ТОВ «МІЛОАН» перераховано грошові кошти у сумі 3 700,00 грн на рахунок отримувача « ОСОБА_1 » (код НОМЕР_2) № НОМЕР_4, банк отримувача Cjsc Aktsent Bank, призначення платежу: кошти згідно з договором 100660097 (а. с. 17).
При постановленні ухвали про відкриття провадження у цій справі судом було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ «А-БАНК», а саме: інформації про надходження на рахунок банківської картки НОМЕР_4 коштів у сумі 3 700,00 грн у період з 04.12.2023 по 09.12.2023.
16 лютого 2026 року на електронну адресу суду від АТ «А-БАНК» надійшло повідомлення від 12.02.2026 № 20.1.0.0.0/7-20260209/0166, згідно з яким Банк не може надати запитувану інформацію щодо картки НОМЕР_4 , оскільки неможливо провести ідентифікацію особи. Для надання інформації необхідно зазначити дані клієнта, зокрема ІПН, а також повний номер банківської картки (а. с. 55).
Як вбачається з повідомлення АТ «А-БАНК» від 10.04.2026 № 23948/47-260407/274-БТ, яке надійшло на електронну адресу суду 14.04.2026, у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відсутні рахунки, відкриті в АТ «А-БАНК» (а. с. 83).
Відповідно до положень цивільного законодавства, обов`язком кредитодавця є фактичне надання (перерахування) кредитних коштів позичальнику.
Надана позивачем копія платіжного доручення сама по собі не є достатнім та беззаперечним доказом щодо підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів, оскільки не містить належного підтвердження зарахування коштів на рахунок, що належить саме відповідачці, та не узгоджуються з інформацією банківської установи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором.
Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року (справа № 6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу.
28 лютого 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників (а. с. 21-25).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т від 28.02.2024 (у новій редакції згідно додаткової угоди № 1 від 04 лютого 2025 року), ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 (№ з/п у Реєстрі 82) за кредитним договором № 100660097 від 04.12.2023 у сумі 10 546,85 грн, з яких: 3 700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 846,85 грн - заборгованість за процентами (а. с. 35).
Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ «МІЛОАН», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 100660097 станом на 28.02.2024 становила 10 546,85 грн, з яких: 3 700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 846,85 грн - заборгованість за процентами (а. с. 18).
У зазначеній відомості відсутні дані про надходження будь-яких платежів у рахунок погашення заборгованості.
Відповідно до документа, складеного позивачем та визначеного як «виписка з особового рахунка за кредитним договором № 100660097 від 04.12.2023 року», заборгованість ОСОБА_1 станом на 05 січня 2026 року становила 12 163,75 грн, з яких: 3 700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 463,75 грн - заборгованість за процентами (а. с. 19). 
Водночас у зазначеному розрахунку відсутні відомості щодо періоду нарахування процентів та застосованої процентної ставки.
Виписка з особового рахунку є обліковим документом, що відображає рух коштів та стан заборгованості за відповідним зобов`язанням. Разом з тим, належною може вважатися виписка, яка містить повні відомості про рух коштів за рахунком (дату, суму та призначення кожної операції), період нарахування процентів, застосовану процентну ставку, а також дозволяє перевірити порядок формування заявленої заборгованості. 
Кредитний договір є реальним правочином, який породжує правові наслідки з моменту фактичного передання грошових коштів позичальнику. Без доведення позивачем дійсної та реальної видачі первісним кредитором кредиту відповідачці, у останньої обов`язок повертати такий кредит та сплачувати проценти за користування ним не виникає ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем як новим кредитором.
Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором не є документами первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення однієї зі сторін (фінансової установи), отже самі по собі розрахунки заборгованості не можуть бути беззаперечними доказами наявності заборгованості за кредитним договором та не є достатніми та належними доказами існування боргу.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. 
Позивач не подав докази на підтвердження виконання первісним кредитором умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів у сумі 3 700,00 грн шляхом їх зарахування на банківську карту відповідачки як позичальника за договором. Платіжне доручення підтверджує лише ініціювання переказу коштів кредитодавцем, однак не підтверджує їх фактичне зарахування на банківську картку, визначену умовами договору. Саме по собі воно не є доказом виконання кредитодавцем обов`язку з надання кредиту, оскільки не відображає результату банківської операції з фактичного зарахування коштів на рахунок (платіжний інструмент) отримувача. За відсутності банківських виписок або інших первинних документів отримувача, що підтверджують зарахування коштів, факт видачі кредиту не може вважатися доведеним належними та допустимими доказами.
У постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа № 757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.
У подібних правовідносинах обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти є похідним від належного виконання кредитодавцем свого первинного обов`язку - фактичного надання (передання) грошових коштів у розпорядження позичальника у спосіб, визначений договором.
Укладення кредитного договору в електронній формі та підписання його одноразовим ідентифікатором підтверджує досягнення сторонами згоди щодо істотних умов правочину, однак не підтверджує реалізацію його виконання в частині надання кредитних коштів.
З огляду на реальний характер кредитного договору, виникнення у позичальника обов`язку з повернення кредиту можливе лише за умови доведення кредитодавцем факту перерахування (зарахування) грошових коштів на рахунок (платіжний інструмент), визначений договором.
Отже, відсутність належних та допустимих доказів фактичного зарахування кредитних коштів на банківський рахунок, визначений умовами договору, виключає можливість визнання доведеним факту виконання кредитодавцем свого зобов`язання, а відтак - і виникнення у відповідачку обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів у заявленому розмірі.
У даному випадку саме на ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» покладено обов`язок надати докази на підтвердження заявлених ним позовних вимог.
Сам факт укладення договору відступлення прав вимоги між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та ТОВ «МІЛОАН» не звільняє позивача від обов`язку довести наявність і розмір первісного зобов`язання. Перехід права вимоги можливий лише щодо існуючого та належно підтвердженого грошового зобов`язання.
Наявний у матеріалах справи витяг з Реєстру прав вимоги, де боржником зазначено відповідачку ОСОБА_1 , сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до неї, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів фактичного отримання відповідачкою кредитних коштів за договором. 
З огляду на викладене, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» суд відмовляє повністю, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідачки.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 268, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Понесені позивачем судові витрати залишити за ним. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 29 квітня 2026 року.

Суддя