Справа № 395/1287/25         Провадження № 2/395/34/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого – судді  Забуранного Р.А.
при секретарі   Таран С.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі Договору факторингу № 22/12/-2023 від 22.12.2023 року є новим кредитором за Кредитним договором №Z06.19739.005002454 від 07.03.2019 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , за яким у відповідача виникла заборгованість. Позивач посилаючись на вимоги чинного законодавства, вказав, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість, що становить 118243,05 грн., які просить стягнути з відповідача.
05.01.2026 року до суду від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вважає неправомірною вимогу позивача про стягнення заборгованості по платі за обслуговування кредиту у розмірі 37730,96 грн., окрім цього відповідачем було внесено кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості у сумі 12877,93 грн., таким чином відповідач та її представниця вважають, що необхідно стягнути з відповідача лише тіло кредиту у сумі 35037,55 грн., щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу - має бути відмовлено в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення судом заочного рішення у справі, справу просив розглянути без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за такими обставинами.
Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 07.03.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № Z06.19739.005002454.
Відповідно до умов договору кредиту № Z06.19739.005002454 від 07.03.2019 року, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49999,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентами платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. 
Банк на виконання умов Договору кредиту надав Позичальнику грошові кошти у сумі 49999,00 грн. строком на 07.03.2022 року, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами згідно з умовами цього Договору.
Як йдеться по тексту Договору кредиту, Позичальник беззаперечно підтверджує, що перед укладанням Договору ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту та з нормами Закону України «Про споживче кредитування» (п. 3.8 Договору кредиту).
Згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна процентна ставка складає 103,66% (п. 5.7 Договору кредиту).
В п. 6 Договору кредиту наведено «Графік щомісячних платежів за кредитним договором».
Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі надавши Позичальнику кредитні кошти в розмірі 49999,00 грн. в строки визначені умовами Договору.
Згідно п.п. 1.4 Договору Кредиту за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 21,99% річних від залишкової суми кредиту.
Також, відповідно Договору Кредиту за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до Графіку платежів.
Згідно матеріалів позовної заяви заборгованість ОСОБА_1 за спірним кредитним договором №Z06.19739.005002454 від 07.03.2019 року, станом на 19.12.2023 року складає 118243,05 грн., з яких: 47915,48 грн. – заборгованість за основним боргом, 32623,61 грн. - заборгованість за нараховані та несплачені відсотки, 37703,96 грн. – заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту.
Тобто первісним стягувачем ПАТ «Ідея Банк» фактично встановлено сплату комісії, проте жодних доказів вчинення ПАТ «Ідея Банк» будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, матеріали справи не містять.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування"залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".
Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти про нарахування разової комісії при видачі кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту є нікчемними, а тому нарахування заборгованості за цією комісією є безпідставним та вимоги позивача в цій частині в розмірі 37703,96 грн. не підлягають до задоволення.
Водночас суд критично ставиться до нарахованої заборгованості за спірним кредитним договором №Z06.19739.005002454 від 07.03.2019 року.
Крім того, орієнтуючись на надану позивачем Виписку з 07.03.2019 року по 19.12.2023 року суд вважає, що перерахунку підлягає і загальний розмір заборгованості, адже, кошти, які Відповідачем були внесені в якості погашення заборгованості за договором враховувалися в якості оплати обслуговування кредиту. 
Так, Відповідачем було внесено наступні кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості: 08.04.2019 року – 394,21 грн. 08.04.2019 року – 1642,55 грн. 07.05.2019 року – 1589,41 грн. 07.05.2019 року – 397,35 грн. 07.06.2019 року – 374,86 грн. 07.06.2019 року – 1561,90 грн. 08.07.2019 року – 1509,41 грн. 08.07.2019 року – 377,35 грн. 07.08.2019 року – 1481,26 грн. 07.08.2019 року – 355,50 грн. 24.09.2019 року – 345,82 грн. 24.09.2019 року – 1440,94 грн. 03.12.2019 року – 17,95 грн. 03.12.2019 року – 1389,42 грн. Загальна сума – 12 877,93 грн. При цьому, вказані кошти не враховані в якості погашення суми боргу чи відсотків, а неправомірно зараховані в якості плати за обслуговування кредиту.
Позивачем не надано розрахунку відсотків по спірному договору, перерахувати їх нарахування не видається можливим, адже таке нарахування в розмірі 32 623,61 грн., є неправильним, адже сума кредиту поступово зменшувалась, що не було враховано кредитором, і, як наслідок, неправильно розраховувались відсотки за користування кредитними коштами. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК Україниза договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
19.12.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було укладено Договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором №Z06.19739.005002454 від 07.03.2019 року.
22.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Профіт Капітал» було укладено Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Профіт Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором №Z06.19739.005002454 від 07.03.2019 року.
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Профіт Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Профіт Капітал» заборгованість за основним боргом за Кредитним договором №Z06.19739.005002454 від 07.03.2019 року у розмірі 35 037,55 грн., та 32623,61 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, а всього стягнути 67661, 16 грн.
Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: копія договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, копія додаткової угоди №1/1 до договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, копія акту № 1 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 14.05.2025 року.
Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 7000 грн. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст.137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 4000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1732, 62 грн. (57,22 % * 3028,00 гривень).
Враховуючи викладене, у відповідності до ст. 1054, 1077-1086 ЦК України, керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 280, 288 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»(код ЄДРПОУ 39992082, адреса: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, рахунок : IBAN № НОМЕР_2 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Код Банку 322001) суму заборгованості за Кредитним договором №Z06.19739.005002454 від 07.03.2019 рокуу розмірі 67661 (шістдесят сім тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 16 копійок, сплачену суму судового збору у розмірі 1732 (одна тисяча сімсот тридцять дві) гривні 62 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, а всього стягнути 73393 (сімдесят три тисячі триста дев`яносто три) гривні 78 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя:      Р. А. Забуранний

Повний текст судового рішення виготовлений 28 квітня 2026 року.