ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 183/913/22
провадження № 61-12502св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроволодар», 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Городецького Д. І., додаткове заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Городецького Д. І., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Агєєва О. В., Халаджи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 

Короткий зміст позовної заяви
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» (далі - ТОВ «Агроволодар») про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки з фактичного користування.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що він є власником земельної ділянки загальною площею 6,620 га, кадастровий номер 1223210500:01:047:0584, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського призначення, розташованої на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджено державним актом на право приватної власності на землю, виданого 23 лютого 2001 року.

Позивач указував, що у січні 2022 року з`ясував, що його земельна ділянка передана у користування за договором оренди, тобто на неї вже існує зареєстроване право оренди за ТОВ «Агроволодар» з 28 серпня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, спірна земельна ділянка, начебто, передана в оренду ТОВ «Агроволодар» на підставі договору оренди, укладеного 17 серпня 2020 року між ним та відповідачем, зі строком дії договору оренди - всім років.

Уважав, що оскільки він договір оренди землі від 17 серпня 2020 року № ПС-23 з відповідачем не укладав та не підписував, то його слід визнати недійсним, а земельну ділянку повернути йому з фактичного користування відповідача. 

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати недійсним з моменту укладення, а саме з 17 серпня 2020 року договір оренди землі, серія та номер ПС-23 від 17 серпня 2020 року, зареєстрований 28 серпня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліною О. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53866399 від 02 вересня 2020 року, номер запису про інше речове право: 37999120, укладений між ним та ТОВ «Агроволодар» щодо земельної ділянки загальною площею 6,620 га, кадастровий номер 1223210500:01:047:0584, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського призначення, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області;

- зобов`язати ТОВ «Агроволодар» повернути власнику земельну ділянку загальною площею 6,620 га, кадастровий номер 1223210500:01:047:0584, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського призначення, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з фактичного користування, що виникло на підставі договору оренди землі, серія та номер: ПС-23 від 17 серпня 2020 року, зареєстрованого 28 серпня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліною О. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 53866399 від 02 вересня 2020 року, номер запису про інше речове право - 37999120.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Агроволодар» про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки з фактичного користування задоволено частково.

Витребувано у ТОВ «Агроволодар» на користь ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 6,620 га, кадастровий номер 1223210500:01:047:0584, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перещепинської міської ради Самарівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Агроволодар» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн; витрат на проведення судової експертизи у розмірі 955,92 грн, а всього 2 167,12 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції з урахуванням приписів статті 109 ЦПК України встановив, що позивач не підписував договір оренди, однак указав, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним не є способом захисту прав та інтересів позивача. Власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. 
Суд зазначив, що оспорюваний договір оренди землі не підлягає визнанню судом недійсним, оскільки є неукладеним, а тому ефективним способом захисту права позивача є усунення перешкод у користуванні належної йому земельної ділянки, шляхом її повернення, тому задовольнив позов у цій частині.

Урахувавши приписи статті 141 ЦПК України, те, що позов задоволено частково, суд першої інстанції стягнув з відповідача відшкодування сплаченого судового збору.
08 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ямковий В. Ф. подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 600,00 грн.
Заочним додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у справі № 183/913/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агроволодар» про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки з фактичного користування.
Стягнуто з ТОВ «Агроволодар» на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 800,00 грн. 
У задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Частково задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ямкового В. Ф., суд першої інстанції встановив, що у передбачені законом строки подано належні докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Указав, що за відсутності відповідних заперечень відповідача, суд з власної ініціативи позбавлений права зменшувати розмір цих витрат. Суд урахував, що позовні вимоги задоволено частково, тому стягнув з відповідача відшкодування витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

13 січня 2025 року ТОВ «Агроволодар» подало до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агроволодар» про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки з фактичного користування, у якій просило:
- поновити ТОВ «Агроволодар» строк звернення із заявою про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року у цивільній справі № 183/913/22;
- скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року;
- скасувати додаткове заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2025 року поновлено ТОВ «Агроволодар» строк звернення із заявою про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агроволодар» про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки з фактичного користування. Залишено без задоволення заяву ТОВ «Агроволодар» про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агроволодар» про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки з фактичного користування.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 рокуапеляційну скаргу ТОВ «Агроволодар» залишено без задоволення, заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року та додаткове заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року залишено без змін.

Залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками про те, що згідно зі статтею 109 ЦПК України позивач не підписував договір оренди землі від 17 серпня 2020 року, тобто оспорюваний договір є неукладеним. Суд апеляційної інстанції врахував, що відповідач не спростовує того, що позивач дійсно не підписував договір оренди щодо належної йому земельної ділянки, наполягає на існуванні усної домовленості щодо оренди спірної земельної ділянки. Ефективним способом захисту порушених прав позивача вважає подання негаторного позову.

Залишаючи без змін додаткове заочне рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважав правильними висновки про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення відшкодування витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі є обґрунтованими, тому підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог. 

Короткий зміст касаційної скарги

У жовтні 2025 року ТОВ «Агроволодар»подало до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року, додаткове заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року, в якій просило суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

09 жовтня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ТОВ «Агроволодар» залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.
16 жовтня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У листопаді 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_2., 17 листопада 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

11 червня 2026 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норма матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначає те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19 (провадження № 14-79цс21) та у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 530/130/21 (провадження № 61-5926св22).
Заявник указує, що між ним та орендодавцем ОСОБА_1 існували договірні відносини. Він як орендар виконував належним чином свої зобов`язання за договором оренди - сплачував орендну плату. Тобто, отримавши орендну плату за період з 2021 року до 2024 року, позивач фактично підтвердив узгодження умов договору оренди. Договір фактично виконується і його дія завершиться 18 серпня 2028 року.

Уважає, що такий спосіб захисту як витребування земельної ділянки не є належним способом захисту порушених, на думку позивача, прав власника земельної ділянки.
Обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволені позову.

Оскільки суд ухвалив рішення про витребування земельної ділянки, то мав залучити до участі у розгляді справи державного реєстратора, оскільки таке рішення впливає на його права та обов`язки.

Посилаюсь на те, що додаткове заочне рішення є невід`ємною частиною заочного рішення від 07 листопада 2024 року у справі № 183/913/22, заявник вважає, що при задоволенні касаційної скарги воно також підлягає скасуванню.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ямковий В. Ф. подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані заочні рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 042425, виданого 23 лютого 2001 року, належить земельна ділянка загальною площею 6,620 га, кадастровий номер 1223210500:01:047:0584, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Із довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 296762434, сформованої 28 січня 2022 року, встановлено, що 28 серпня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області Капліною О. В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 53866399 від 02 вересня 2020 року, номер запису про інше речове право - 37999120, зареєстровано договір оренди землі, серія та номер ПС-23, виданий 17 серпня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроволодар» щодо земельної ділянки загальною площею 6,620 га, кадастровий номер 1223210500:01:047:0584, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зі строком дії договору оренди - вісім років.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 наполягав на тому, що ніякого договору оренди землі з ТОВ «Агроволодар» він не укладав та не підписував, примірник договору у нього відсутній.

За клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Ямкового В. Ф. ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2023 року у справі № 183/913/22 призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертам поставлено запитання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 напроти його прізвища у графі «реквізити сторін» у договорі оренди землі, серія та номер: ПС-23 від 17 серпня 2020 року, особисто ОСОБА_1 чи іншою особою?

Із повідомлення судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08 листопада 2023 року встановлено, що висновок експерта № 3086-23 не може бути наданий, оскільки для проведення експертизи не було надано оригінал досліджуваного документа.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції надано:
- договір про надання правничої допомоги від 20 січня 2022 року № 06/01-22, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ямковим В. Ф.;
- додаткову угоду від 20 січня 2022 року б/н до договору про надання правничої допомоги від 20 січня 2022 року № 06/01-22, згідно з якою сторони погодили розмір гонорару адвоката у сумі 13 600,00 грн;
- ордер серії АЕ №1126011 від 03 лютого 2022 року на надання правничої допомоги на підставі договору про надання правничої допомоги від 20 січня 2022 року № 06/01-22;
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 25 грудня 2012 року № 2554 та посвідчення адвоката від 18 червня 2012 року № 2231;
- попередній розрахунок надання послуг адвокатом від 20 січня 2022 року, згідно з яким вартість послуг складає 13 600,00 грн, із яких: вартість консультації - 500,00 грн, вартість послуг щодо аналізу та збору доказів - 1 500,00 грн, вартість послуг зі складання та подання до суду позовної заяви - 5 000,00 грн та вартість послуг щодо представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції - 6 600,00 грн;
- довідку, видану адвокатом Ямковим В. Ф. 07 серпня 2024 року, про сплату ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 13 600,00 грн на виконання умов договору про надання правничої допомоги № 06/01-22.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ТОВ «Агроволодар» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідають. 

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, за положеннями частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України). 

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу загальних приписів статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, а також спеціальних правил статей 229-233 цього Кодексу про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). 
Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України «Про оренду землі».

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Ці умови є обов`язковими, та без досягнення згоди щодо них договір не вважається укладеним.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, судами попередніх інстанції, з урахуванням вимог статті 109 ЦПК України, встановлено, що ОСОБА_1 не підписував оспорюваний договір оренди землі від 17 серпня 2020 року, що підтвердив у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача.

Отже, ґрунтується на матеріалах та вимогах закону висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивач не погоджував усіх істотних умов договорів оренди землі, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Оскільки ці умови є обов`язковими для укладення договорів оренди землі, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку, що без їх узгодженості між сторонами договір оренди землі від 17 серпня 2020 року не був укладений.

Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2026 року у справі№ 456/252/22 (провадження № 14-75цс25).

При цьому відповідач, не погоджуючись з доводами ОСОБА_1 та стверджуючи про наявність між ними договірних відносин терміном до 18 серпня 2028 року, вказував про виконання ним узгоджених умов договору шляхом сплати позивачу орендної плати за період з 2021 року до 2024 року. Однак належних та допустимих доказів цього на спростування доводів позивача ні до суду першої інстанції (разом із заявою про перегляд заочного рішення), ні до суду апеляційної інстанції (разом із апеляційною скаргою) не надав, що є його процесуальним обов`язком в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, позивач, посилаючись на те, що земельна ділянка, власником якої він є, перебуває у користуванні відповідача без правових підстав, просив суд зобов`язати відповідача повернути належну йому земельну ділянку з фактичного користування ТОВ «Агроволодар».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 грудня 2025 року у справі № 908/2388/21 (провадження № 12-73гс24) зазначила, що негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.

Встановивши, що відповідач фактично користується спірною земельною ділянкою, створюючи перешкоди у її користуванні власнику, суди правильно вважали, що в цьому випадку належним та ефективним способом захисту права, яке ОСОБА_1 як власник земельної ділянки вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки, тобто негаторний позов.

Отже, колегія суддів погоджується із тим, що належним та ефективним способом захисту прав власника, позбавленого права користування належним йому майном, є пред`явлення негаторного позову (див постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2026 року у справі № справа № 456/252/22 (провадження № 14-75цс25)). 

Заявник, як на підставу касаційного оскарження посилається на те, що належним способом захисту порушених, на думку позивача, прав, є негаторний позов, однак суди попередніх інстанцій задовольнили віндикаційний позов, чим порушили його та державного реєстратора права, який до участі у справі не залучений.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами касаційної скарги з огляду на таке. 

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно обґрунтовуючи свої висновки у частині задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування належною йому на праві власності земельною ділянкою (кадастровий номер 1223210500:01:047:0584) шляхом зобов`язання ТОВ «Агроволодар» її повернути, дійшов правильного висновку про спосіб захисту, обраний позивачем, - негаторний позов, однак, викладаючи резолютивну частину цього рішення, помилково вказав про її витребування від відповідача на користь власника ОСОБА_1 , що відповідає способу захисту прав власності, коли майно було втрачене, вкрадене або відібране в інший спосіб без волі власника (віндикаційний). 

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги, колегія суддів установила, що суд першої інстанції, розглянув справу за позовом ОСОБА_1 у межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, установив фактичні обставини, які виникли між сторонам, правильно застосував норми матеріального права до цих правовідносин, що відповідає вимогам статей 13, 264 ЦПК України. Однак у резолютивній частині рішення помилково вказав про витребування земельної ділянки на користь позивача, що не відповідає способу захисту, обраному позивачем та суперечить мотивувальній частині судового рішення. Суд апеляційної інстанції цієї помилки не виправив.

Ураховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, правильно застосував норми матеріального прави та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення негаторного позову ОСОБА_1 , однак допустив процесуальне порушення під час викладення резолютивної частини заочного рішення, оскаржувані заочне рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають зміні у резолютивній частині, із зазначенням способу захисту, який відповідає негаторному позову, у обраний позивачем спосіб захисту - шляхом зобов`язання ТОВ «Агроволодар» повернути власнику земельну ділянку з фактичного користування відповідача. 

Таким чином, доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення спору, не знайшли свого підтвердженні під час касаційного перегляду справи, однак є підставою для зміни резолютивних частин заочного рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у редакції цієї постанови.

У касаційній скарзі ТОВ «Агроволодар» не навів доводів про свою незгоду із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у додатковому заочному рішенні суду першої інстанції та постанові суду апеляційної інстанції щодо відшкодування витрат на правову допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, та не зазначив жодної підстави касаційного оскарження судових рішень у частині цих висновків, а суд касаційної інстанції обмежений доводами касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Інші доводи касаційної скарги також не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки ці доводи не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, заочне рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції (у частині оскарження заочного рішення) підлягають зміні, з викладенням їх резолютивних частин у редакції цієї постанови.

Додаткове заочне рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у частині оскарження додаткового заочного рішення слід залишити без змін.

Оскільки касаційна скарга задоволена частково, однак спір не вирішено на користь відповідача, відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у частині оскарження заочного рішення змінити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроволодар» повернути власнику - ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 6,620 га, кадастровий номер 1223210500:01:047:0584, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського призначення, що розташована на території Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з фактичного користування, що виникло на підставі договору оренди землі від 17 серпня 2020 року № ПС-23.

Додаткове заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у частині оскарження додаткового заочного рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк